N á v r h
pozície Slovenskej republiky k hlavným otázkam prerokovávaným Konventom o budúcnosti Európy
________________________________________________

I. VÝCHODISKÁ POZÍCIE SR

1. Centralizácia a decentralizácia
	Súčasný stav európskej integrácie charakterizuje vysoká miera ekonomickej integrácie a nepomerne menšia miera politickej integrácie. Primárnym cieľom európskej integrácie bolo od počiatku zabezpečenie mieru, stability, prosperity a rozvoja kontinentu, t. j. aj politická integrácia kontinentu. 
	Ak však nemá európska integrácia viesť k európskej uniformite, nadmernej regulácii a neprehľadnej spleti právnej úpravy hlavne v hospodárskych oblastiach, musí prehlbovanie európskej integrácie v oblastiach, ktoré si to objektívne vyžadujú, ísť ruka v ruke s ponechaním kompetencií rozhodovania o praktických otázkach na tej úrovni, ktorá je občanom najbližšie. V súlade s Laekenskou deklaráciou: „Občania očakávajú viac výsledkov, lepšie odpovede na praktické otázky a nie európsky superštát alebo európske inštitúcie, ktoré zasahujú do všetkých oblastí bežného života.“ 

2. Solidarita
	Solidarita je jedným z nosných princípov, ktoré stáli pri zrode európskej integrácie. Je dôležité, aby nebola chápaná len v ekonomickom slova zmysle, ale aj z hľadiska hodnotového – ako zdieľanie spoločných hodnôt a cieľov. Jej vyjadrením je vzájomná dôvera, ktorá je kľúčovým prvkom pre efektívne rozhodovanie i akceptovanie väčšinového názoru.

3. Subsidiarita
	Subsidiarita je jedným zo základných princípov, ktorý musí byť uplatnený aj v rámci budúceho usporiadania. Znamená rozhodovanie a riešenie otázok na tej úrovni európskej integrácie – európskej, národnej, regionálnej, či miestnej – na ktorej je riešenie najefektívnejšie. Je nástrojom na udržanie rovnováhy medzi centralizáciou a decentralizáciou. Mala by zostať otvoreným princípom umožňujúcim v odôvodnených prípadoch aj vrátiť kompetencie na národnú úroveň, ak sa ukáže, že ich ďalší výkon na európskej úrovni už neprispieva k vyššej efektivite.

4. Proporcionalita
	Proporcionalita je princípom, ktorý určuje, v akom rozsahu sa má uplatňovať určitá kompetencia, ktorá v zmysle princípu subsidiarity prislúcha EÚ. Je rozhodujúcim princípom pre voľbu nástrojov na realizáciu konkrétneho opatrenia.
5. Rovnováha
	Budúce usporiadanie musí nájsť rovnováhu medzi troma základnými prvkami, ktoré sa v priebehu integrácie vyvinuli – medzi európskym, národno-štátnym a občianskym. 
	Európsky prvok predstavuje presadzovanie spoločných európskych hodnôt, cieľov a záujmov tak v rámci únie, ako aj navonok najmä uplatňovaním spoločných politík únie. Jeho dôležitým inštitucionálnym vyjadrením je Európska komisia ako reprezentant spoločných záujmov, nositeľka európskej myšlienky, hybná sila  európskej integrácie, ochrankyňa zmlúv, iniciátorka legislatívy a spolu s Radou hlavná výkonná sila.
	Národno-štátny prvok predstavuje ochrana základných štátnych záujmov, hodnôt, tradícií a špecifík, vyjadrujúcich diverzitu európskej kultúry i rôznorodosť záujmov členských krajín. Ich inštitucionálnym vyjadrením je najmä Rada reprezentujúca medzivládny rozmer európskeho vládnutia, nesúca však zároveň aj zodpovednosť za výkon európskych politík. 
	Občiansky prvok predstavuje najmä formujúci sa inštitút občianstva únie ako doplnok občianstva členských štátov. Významným príspevkom k definícii európskeho občianstva by malo byť priznanie právnej záväznosti Charte základných práv EÚ, ktorá by tak predstavovala katalóg základných práv a slobôd, ktorými občania EÚ disponujú vo vzťahu k európskym inštitúciám. Inštitucionálnym vyjadrením občianskeho princípu a priamym reprezentantom občanov je Európsky parlament ako inštitúcia priamo volená občanmi únie. 
V rámci prebiehajúcej reformy rastie význam národných parlamentov ako spoluobhajcov národných záujmov v európskych politikách a ochrancov princípu subsidiarity.
	Rovnováha medzi týmito prvkami by sa mala prejaviť v oblasti vyváženej a flexibilnej (tak smerom nahor, ako aj dole) deľby kompetencií medzi EÚ a členskými štátmi.
	 V inštitucionálnej oblasti by sa rovnováha mala prejaviť vo vyváženej deľbe pôsobnosti medzi inštitúciami EÚ – najmä v trojuholníku Rada – Európsky parlament – Európska komisia, so súdnym dohľadom Európskeho súdneho dvora (ESD).

6. Komplementarita
	Sledovanie spoločných európskych a národných záujmov musí byť vnímané ako vzájomne sa doplňujúce procesy. 

7.  Demokratické princípy
Politický systém EÚ sa zakladá predovšetkým na členských štátoch ako subjektoch, ktoré prijímajú rozhodnutia. Pokročením integračného procesu z hľadiska rozsahu a intenzity sa rozhodovacia právomoc posunula smerom k EP, a tak sa rozhodnutia v európskej politike zakladajú na dualite jej legitimity – Rada a EP. Napriek rozšíreniu oblastí, v ktorých rozhodnutia prijímané Radou podliehajú spoluúčasti, príp. kontrole zo strany EP, diskusia o probléme demokratického deficitu pretrváva.
	Charakter  EÚ je daný špecifickým vývojom európskej integrácie a jej donedávna primárnym zameraním na hospodársku sféru. Až postupne s upevňovaním nadnárodného charakteru integrácie a rozširovaním kompetencií spoločenstiev, resp. Európskej únie, rástla výrazne potreba zabezpečenia demokratickej kontroly rozhodovania vlád na európskej úrovni. Predchádzajúci vývoj totiž umožnil, aby o veciach, o ktorých v členských štátoch rozhodovali parlamenty (t. j. legislatíva), v podmienkach EÚ rozhodovali vlády (t. j. exekutíva). 

8. Zjednodušenie fungovania únie
	K priblíženiu únie k občanom by malo prispieť posilnenie parlamentných prvkov rozhodovania, prijatie jasnej, stručnej a čitateľnej ústavnej zmluvy obsahujúcej Chartu základných práv, zjednodušenie inštitucionálneho a právneho rámca a rozhodovacích mechanizmov únie.
	Potreba zjednodušenia sa týka viacerých oblastí. 
Vo vzťahu EP a Rady sa v súčasnosti pri rozhodovaní uplatňuje 5 procedúr (v závislosti od miery ingerencie EP do rozhodovania), resp. ak rozlíšime rozhodovanie Rady kvalifikovanou väčšinou a jednomyseľne – je týchto procedúr deväť. Ak prirátame ešte obligatórne konzultácie, napr. s Hospodárskym a sociálnym výborom, Výborom regiónov, Európskou centrálnou bankou, ich počet narastie na 30. I keď každá procedúra mohla mať v tom -ktorom období a rôznych oblastiach svoje opodstatnenie, zníženie ich počtu je jedným z aspektov zjednodušenia právneho rámca.
	Nástroje rozhodovania v EÚ predstavujú takisto komplikovanú a značne neprehľadnú sústavu. Niektoré majú právnu záväznosť, iné nie, niektoré majú priamu účinnosť (zaväzujú priamo fyzické a právnické osoby), ďalšie zaväzujú len členské štáty. Niektoré nástroje rozhodovania s rovnakým označením majú v rôznych prípadoch rôzne účinky a naopak, niektoré majú rôzne označenie, pričom ale disponujú rovnakými účinkami. Celkovo existuje 15 rôznych právnych nástrojov rozhodovania únie. Okrem toho únia používa aj ďalšie neštandardné nástroje politického charakteru (závery, deklarácie, rezolúcie). 

9. Sprehľadnenie fungovania únie
	Potreba reformy a kodifikácie primárneho práva – zložitého a rozsiahleho komplexu neustále novelizovaných zmlúv – vypracovaním jednej, zrozumiteľnej a konzistentnej ústavnej zmluvy je nevyhnutná z hľadiska praktického fungovania únie.	
Zmenami prechádza aj trojpilierový systém únie. Vytvorenie druhého piliera – SZBP neviedlo k efektívnej jednotnej európskej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. Pôvodne koncipovaná spolupráca v oblasti spravodlivosti a vnútra, ktorá predstavuje tretí pilier, bola prepracovaná už Amsterdamskou zmluvou, ktorá rozsiahlu oblasť pôvodného tretieho piliera (azyl, migračná politika atď.) preradila do prvého komunitárneho piliera a v treťom medzivládnom pilieri zostala len policajná a justičná spolupráca v trestných veciach.
	Paradoxný je tiež stav, kedy Európska únia nedisponuje právnou subjektivitou. Občanom je pritom pojem Európskej únie omnoho bližší a známejší než pojem Európskych spoločenstiev, ktoré ale naopak na rozdiel od EÚ právnou subjektivitou disponujú.
	Výrazné sprehľadnenie si vyžaduje situácia v oblasti deľby kompetencií medzi úniou a členskými štátmi. Aj keď isté posuny očakávať možno, podstata nespočíva v novom prerozdelení kompetencií, ale v usporiadaní existujúceho stavu. 

II. NÁVRH POZÍCIE SR

1) Ústavná zmluva EÚ
Zmluvný charakter dokumentu by mal vyjadrovať skutočnosť, že členské štáty EÚ zostávajú jej primárnym elementom – EÚ odvodzuje svoju moc od nich a sú to členské štáty, ktoré rozhodujú o jej usporiadaní. Popri členských štátoch nevzniká „superštát“, subjekt, ktorý by svoju legitimitu a suverenitu odvodzoval priamo od občanov, ale nadštátny útvar odvodzujúci svoju legitimitu primárne od členských štátov – preto zmluva. 
Ústavný charakter dokumentu by mal vyjadrovať obsahovú stránku veci – tento dokument by upravoval základné vzťahy fungovania únie, svojím charakterom obdobné vzťahom, ktoré sú tradične predmetom ústavnej úpravy – usporiadanie najvyšších orgánov, vzťah medzi celkom (úniou) a jeho časťami (členské štáty) a vzťahy celku a jeho občanov (základné práva a slobody) – preto ústavná.
Jej prijatie by viedlo k zjednoteniu, zjednodušeniu a sprehľadneniu primárnej právnej úpravy, a tým k priblíženiu únie k občanom, ktorí by „dostali do rúk“ relatívne stručný, čitateľný a pochopiteľný dokument.

2) PRÁVNA subjektivita EÚ
Rozšírila by možnosti a pole pôsobenia EÚ a poskytla by EÚ všetky relevantné nástroje na plnenie funkcií, ktoré medzinárodné a vnútroštátne právo priznáva svojim subjektom.
Odstránila by istý paradox v EÚ, kedy európske spoločenstvá právnou subjektivitou disponujú, zatiaľ čo EÚ ako entita, ktorá ich zastrešuje, ňou nedisponuje.
Plnila by prioritne funkciu zjednodušenia a sprehľadnenia fungovania EÚ.

3) Jeden pilier

Štruktúra, ktorá vznikla vytvorením Európskej únie (1991), je v podstate spojením niekoľkých prvkov z rôznych právnych oblastí. Pre najjednoduchšie pochopenie sa zaužívalo prirovnanie k trom pilierom stavby. Tri piliere EÚ však prinášajú do systému neprehľadnosť a značnú komplikovanosť.
Hlavnú ideu troch pilierov – vytvoriť špecifické mechanizmy pre rozhodovanie v najcitlivejších otázkach štátnej suverenity (zahraničné veci, bezpečnosť, trestné právo) – je možné dosiahnuť aj v rámci „jedného piliera“ – vytvorením špecifických mechanizmov pre tieto oblasti, formulovaných ako výnimky zo všeobecne platného mechanizmu rozhodovania.

4) Charta základných práv EÚ
Ochrana základných práv a slobôd a dôraz, aký je na ňu kladený, je jednou zo základných charakteristických čŕt západnej civilizácie. Je preto nesystematickým prvkom, keď EÚ nedisponuje svojím vlastným komplexným katalógom základných práv a slobôd a reálna ochrana základných práv a slobôd funguje formou kombinácie judikatúry ESD, partikulárnej úpravy problematiky v primárnom práve a nepriamymi odvolávkami na Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd (dohovor Rady Európy) a na ústavné tradície spoločné členským štátom.
Ochrana základných práv a slobôd prostredníctvom Európskeho dohovoru v rámci mechanizmov Rady Európy nepostačuje – EÚ/Európske spoločenstvá nie sú zmluvnou stranou dohovoru, preto nie je možné na Európskom súde pre ľudské práva žalovať inštitúcie EÚ. Inštitúcie EÚ takisto nie sú subjektmi práva členských štátov a nie je preto možné ich žalovať pred ústavnými súdmi členských štátov a uplatniť vnútroštátnu úpravu ochrany základných práv. Rovnako predmet a rozsah Európskeho dohovoru Rady Európy nekorešponduje úplne s aktuálnymi očakávaniami členských krajín EÚ.
Neodôvodnené sú tiež obavy z narušenia štátnej suverenity v citlivej oblasti základných práv slobôd priznaním právnej záväznosti Charte - jej ustanovenia by sa vzťahovali len na inštitúcie EÚ a na orgány členských štátov výlučne v prípadoch, keď aplikujú právo EÚ. Prípady aplikácie vnútroštátneho práva by naďalej podliehali ústavnej kontrole ústavných súdov členských štátov.
Podporujeme preto inkorporáciu Charty základných práv EÚ do textu ústavnej zmluvy, vrátane úprav tzv. horizontálnych článkov Charty, ako boli navrhnuté Pracovnou skupinou II Konventu o budúcnosti Európy, ktoré by mali vyjasniť vzťah judikatúry Európskeho súdneho dvora a Európskeho súdu pre ľudské práva, ako aj európskej a vnútroštátnej roviny ochrany základných práv a slobôd.
V súlade s tým by bolo aj následné pristúpenie EÚ k Európskemu dohovoru, čím by sa mechanizmus kontroly základných práv v EÚ skompletizoval. Rozhodovanie inštitúcií EÚ by sa stalo subjektom nezávislého medzinárodného dohľadu Rady Európy, tak ako sú mu podriadené členské štáty únie.
Inkorporácia charty do ústavnej zmluvy by znamenala právnu záväznosť tohto dokumentu, keďže úprava základných práv a slobôd je štandardným obsahom moderných ústav.
Právne záväzná charta rozšíri reálny obsah inštitútu európskeho občianstva a mohla by prispieť k zvýšeniu podpory procesu európskej integrácie medzi občanmi členských krajín.

5) Inštitucionálny rámec EÚ

V záujme zabezpečenia fungovania EÚ po jej rozšírení kladie SR v otázke reformy inštitúcií únie dôraz na: 
•	zachovanie rovnováhy medzi inštitúciami EÚ (najmä v trojuholníku EP - Rada – Komisia)
•	podporu komunitárnych metód rozhodovania v EÚ
•	prehľadnú inštitucionálnu štruktúru EÚ 
•	zvýšenie efektivity a transparentnosti rozhodovania EÚ
•	zachovanie rovnoprávneho postavenia medzi členskými krajinami

a) Európsky parlament
•	Spolurozhodovanie EP v oblasti legislatívy by sa malo stať všeobecným pravidlom európskej normotvorby.

•	Voľba predsedu Európskej komisie v EP kvalifikovanou väčšinou poslancov by posilnila postavenie obidvoch inštitúcií a bola by tiež krokom k posilneniu demokratickej legitimity EK. (Bolo by to v súlade so súčasným stavom, keď EP môže predsedovi komisie vysloviť nedôveru.)

 b) Národné parlamenty

•	Posilnenie zaangažovanosti národných parlamentov na európskych záležitostiach znamená posilnenie demokratického rozmeru EÚ. Kľúčovými v tomto smere by sa mali stať:
a)	úzky kontakt a efektívna informovanosť medzi vládami členských štátov a národnými parlamentmi v európskych otázkach – efektívne využívanie politickej zodpovednosti vlád členských štátov voči národným parlamentom;
b)	zavedenie systému včasného varovania (early warning system), ktorý je založený na princípe ex ante politickej kontroly princípu subsidiarity, vykonávanej národnými parlamentmi.

c) Európska rada 

•	V záujme spravodlivého rozdelenia úloh medzi všetky členské štáty EÚ je potrebné zachovať rotujúce predsedníctvo Európskej rady. Predsedníctvo Európskej rady predstavuje dôležitý nástroj identifikácie členských štátov s EÚ. Je jedným z prejavov rovnocenného postavenia členských štátov v únii. Súčasne umožňuje členským štátom prinášať nové impulzy do politík EÚ. Preto je ponechanie princípu rotácie predsedníctva v Európskej rade v záujme zachovania rovnováhy v únii.
Voľbou stáleho predsedu Európskej rady na dlhšie obdobie, ktorý by vykonával výlučne túto funkciu (nebol by zároveň členom ER, t. j. hlavou členského štátu alebo vlády) by sa narušila existujúca rovnováha medzi inštitúciami EÚ v prípade, že by jeho právomoci neboli ohraničené koordinačnou funkciou. 

d) Rada

•	Malo by dôjsť k rozčleneniu terajšej Rady pre všeobecné záležitosti a vonkajšie vzťahy. Rade pre všeobecné záležitosti by mala predsedať krajina predsedajúca Európskej rade a Rade pre vonkajšie vzťahy by predsedal European External Representative.

•	V sektorálnych radách je z hľadiska kontinuity i rozloženia náročnosti výkonu predsedníckej funkcie vhodné zavedenie tímového predsedníctva na obdobie dlhšie ako je súčasných šesť mesiacov, pri zabezpečení rovnoprávnej rotácie všetkých krajín. Tým by sa dosiahla kontinuita činnosti sektorálnych rád a súčasne by takýto krok odbremenil predsednícku krajinu od záťaže, ktorú predstavuje súčasný model predsedania vo všetkých radách.

•	Zasadnutia Rady pri plnení legislatívnych kompetencií by mali byť verejné. Pri výkone legislatívnych funkcií by mali rozhodovať kvalifikovanou väčšinou v zmysle procedúry spolurozhodovania spolu s Európskym parlamentom.

e) Európska komisia

EK je hnacia sila európskej integrácie a garant spoločných európskych záujmov. Je potrebné posilniť jej celkové postavenie, právomoci v oblasti exekutívy, ponechať jej výhradné právo legislatívnej iniciatívy v oblastiach spadajúcich v súčasnosti do komunitárneho piliera.

•	Princíp 1 krajina = 1 komisár so zachovaním rovnocennosti medzi jednotlivými komisármi považujeme za vážny atribút rovnosti členských krajín. V miere efektivity vykonávania funkcie EK nie je rozdiel v tom, či má EK 25 alebo 28, či 30 členov.
 
•	Voľba predsedu EK v Európskom parlamente prispeje k zvýšeniu demokratickej legitimity EK. Spolitizovaniu funkcie predsedu EK by sa malo zabrániť jeho voľbou kvalifikovanou väčšinou v EP (napr. 3/5). ). Jednotliví komisári by niesli aj osobnú zodpovednosť za výkon svojej činnosti  - mohli by byť odvolaní kvalifikovanou väčšinou poslancov EP. Komisia ako celok by mohla byť odvolaná len spoločným rozhodnutím ER a EP.

•	Súčasťou komisie by sa mal stať aj Predstaviteľ EÚ pre zahraničnú politiku (European External Representative – EER), ktorého funkcia by vznikla zlúčením funkcií Vysokého predstaviteľa EÚ pre SZBP a komisára pre vonkajšie vzťahy.. Bol by menovaný Európskou radou a následne potvrdzovaný do funkcie Európskym parlamentom, a tým by bol EER inkorporovaný v EK, ale aj v Rade. Z titulu svojej funkcie by bol podpredsedom Komisie. Súčasne by prevzal od rotujúceho predsedníctva únie funkciu zastupovania únie navonok a predsedal by Rade pre vonkajšie vzťahy. Takéto zlúčenie by bolo príspevkom k zlepšeniu koordinácie, efektívnosti a viditeľnosti pôsobenia únie na medzinárodnej scéne.

•	Vymedzenie kompetencií medzi predsedom komisie a EER. Predseda komisie by bol EER funkčne nadriadený. Existovala by však medzi nimi deľba pôsobnosti – EER by bol zodpovedný za zahraničnopolitické aspekty činnosti EK (politická zodpovednosť voči ER), predseda komisie by bol zodpovedný pre všetky ostatné oblasti pôsobnosti Komisie (politická zodpovednosť voči EP). 

f) Kongres národov Európy

Nepovažujeme za vhodné vytváranie nových inštitúcií. K základným cieľom reformy patrí zjednodušenie a zvýšenie transparentnosti európskeho rozhodovania. Inštitúcia typu Kongresu národov Európy združujúca poslancov EP a národných parlamentov by k naplneniu týchto cieľov neprispela.

6)  Mechanizmy rozhodovania EÚ

a)	Východiskom by mala byť rovnováha medzi troma základnými princípmi únie – občianskym (Európsky parlament), medzivládnym (Rada) a komunitárnym (Komisia).
b)	Vyjasnenie rozdelenia pôsobnosti medzi európskou legislatívou a exekutívou. 
c)	Zákonodarcom by sa mali stať Európsky parlament a Rada akoby dve komory európskej legislatívy rozhodujúce kvalifikovanou väčšinou (s možnými výnimkami, kde by rozhodovala výlučne Rada jednomyseľne). 
d)	Exekutíva by mala zostať rozdelená medzi Radu (najmä zahraničná a bezpečnostná politika), Komisiu (iniciačný monopol a implementácia v oblastiach vyžadujúcich celoeurópsku reguláciu) a orgány členských štátov (implementácia komunitárnych politík rešpektujúc špecifiká členských štátov).
e)	Súdny dohľad z hľadiska kontroly rešpektovania ustanovení ústavnej zmluvy v rukách ESD.
f)	Národné parlamenty by mali získať efektívne možnosti kontroly dodržiavania princípu subsidiarity v rozhodovaní EÚ.

7) Nástroje rozhodovania EÚ

Rozhodovanie by malo mať tri základné roviny:
a)	Primárna oblasť – ústavná zmluva - rozhodujúcim subjektom zostávajú členské štáty; je možné inšitucionalizovať mechanizmus konventu ako platformu pre prípravu zmien a doplnkov ústavnej zmluvy, ktoré v konečnom dôsledku schvaľujú členské štáty na medzivládnej konferencii a ratifikujú v súlade so svojím vnútroštátnym ústavným poriadkom (v parlamentoch, referende a pod.)
b)	Sekundárna oblasť – zákony a rámcové zákony EÚ (doterajšie nariadenia a smernice) – prijímané zásadne mechanizmom spolurozhodovania Rady a Európskeho parlamentu (výnimočne samostatne Radou). Uvedené premenovanie právnych aktov únie presnejšie vyjadrí ich povahu – pojmy „nariadenia“ a „smernice“ sa aj v slovenskom právnom poriadku vzťahujú na právne predpisy nižšej právnej sily. Špecifickou súčasťou sekundárnej oblasti by boli rozhodnutia v oblasti doterajšieho druhého a tretieho piliera (SZBP a policajná a justičná spolupráca v trestných veciach), kde by si hlavné slovo zachovala Rada.
c)	Terciálna oblasť – nariadenia a rozhodnutia EÚ (navrhované delegované a implementačné akty) – oblasť implementácie politík únie. Hlavné slovo majú orgány členských štátov. EK koná výnimočne, keď v zmysle princípu subsidiarity je potrebná unifikovaná celoeurópska implementácia. Špecifikom tejto oblasti sú delegované nariadenia EÚ prijímané Komisiou (na základe splnomocnenia daného Radou a Európskym parlamentom v sekundárnych aktoch) s cieľom podrobnej úpravy konkrétnych a špecifických aspektov sekundárneho práva.

8) Deľba kompetencií
Súhlasíme s princípmi, na ktorých je založená deľba kompetencií. Návrh ústavnej zmluvy v podstate zakotvuje súčasný stav a prináša do neho prehľadnosť vytvorením katalógov kompetencií podľa jednotlivých kategórií pôsobnosti.
Východiskom by sa mala stať všeobecná klauzula,  podľa ktorej EÚ koná len tam, kde boli na ňu ústavnou zmluvou prenesené kompetencie. Kompetencie, ktoré ústavná zmluva nepriznáva únii, zostávajú v rukách členských štátov.
Kompetencie prenesené na úniu by mali spadať do troch základných kategórií. V oblastiach výlučnej kompetencie EÚ prislúcha právomoc výlučne inštitúciám EÚ. V oblastiach spoločne zdieľanej kompetencie vykonávajú právomoc inštitúcie EÚ a orgány členských štátov paralelne. Vylúčenie stretu európskej a vnútroštátnej právnej úpravy zabezpečuje princíp prednosti práva EÚ vo vzťahu k právu členských štátov. Oblasť podporných opatrení má umožniť únii dávať členským štátom politické impulzy – zákonodarstvo zostáva v rukách členských štátov.
Pokiaľ ide o substantívnu stránku rozdelenia kompetencií, dnes známe články ústavnej zmluvy navrhujú zaradiť:
I.	medzi výlučné kompetencie EÚ nasledujúce oblasti:
-	colná únia;
-	spoločná obchodná politika;
-	menová politika pre členské štáty, ktoré prijali euro;
-	zachovanie morských biologických zdrojov v rámci spoločnej politiky rybného hospodárstva;
-	únia by mala výlučnú kompetenciu na uzatvorenie medzinárodnej dohody, keď jej uzatvorenie stanovuje právny predpis únie, keď je potrebné na umožnenie výkonu jej kompetencie dovnútra únie alebo sa týka vnútorného predpisu únie;
II.	medzi spoločné kompetencie EÚ a členských štátov nasledujúce oblasti:
-	vnútorný trh;
-	priestor slobody , bezpečnosti a spravodlivosti;
-	poľnohospodárstvo a rybolov;
-	doprava;
-	transeurópske siete;
-	energetika;
-	sociálna politika;
-	hospodárska a sociálna súdržnosť;
-	životné prostredie;
-	zdravie ľudu;
-	ochrana spotrebiteľa;
-	v oblastiach výskumu, technologického rozvoja a vesmíru únia má kompetenciu konať, najmä implementovať programy; avšak výkon tejto kompetencie nesmie zabrániť členským štátom vo výkone ich kompetencie;
-	v oblastiach rozvojovej spolupráce a humanitárnej pomoci únia má kompetenciu konať a viesť spoločnú politiku, avšak výkon tejto kompetencie nesmie zabrániť členským štátom vo výkone ich kompetencie.
III.	Únia koordinuje hospodárske politiky členských štátov najmä prostredníctvom stanovenia všeobecných usmernení pre tieto politiky.
IV.	Členské štáty aktívne a otvorene podporujú spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku únie v duchu lojality a vzájomnej solidarity. Členské štáty sa zdržia postupov, ktoré sú v rozpore so záujmami únie alebo môžu oslabiť jej efektívnosť.
V.	medzi oblasti podporných opatrení
-	zamestnanosť;
-	priemysel;
-	školstvo, odborné vzdelávanie a mládež;
-	kultúra;
-	šport;
-	ochrana pre katastrofami. 
Vzhľadom na to, že konkrétne aspekty politík únie bude upravovať dodnes nepredložená druhá časť ústavnej zmluvy, substantívna stránka rozdelenia kompetencií si vyžiada ďalšiu analýzu. Na základe expertných konzultácií boli vo vzťahu k dnes známemu stavu rozpracovania textu ústavnej zmluvy doposiaľ identifikované nasledujúce odchýlky:
a.	v oblasti ekonomickej a sociálnej súdržnosti zachovať právo veta;
b.	oblasti telekomunikácií  a  informačnej  spoločnosti by sa mali posudzovať oddelene; telekomunikácie patria do oblasti spoločných kompetencií s uplatňovaním rozhodovania kvalifikovanou väčšinou.  Informačná  spoločnosť  spadá skôr do oblasti podporných opatrení;
c.	pre dozor nad jadrovou bezpečnosťou a ostatné kompetencie v oblasti mierového využitia jadrovej energie zachovať právo veta;
d.	zachovanie práva veta v oblasti daňovej politiky;
e.	nesúhlasíme s ďalšou harmonizáciou a zjednocovaním sociálnej politiky;
f.	zachovanie právomoci členských štátov v rozhodovaní o otázkach etiky a kultúry.

9) Časový plán práce Konventu a medzivládnej konferencie

	Pôvodný časový mandát Konventu o budúcnosti EÚ je ohraničený júnom 2003. Predĺženie mandátu jeho činnosti v prípade, že nedôjde k dohode na konečnom texte, je otázne. Skôr možno predpokladať, že ústavná zmluva bude v niekoľkých málo častiach, kde nedôjde k dohode, predložená vo variantnom znení.

	Zvolanie Medzivládnej konferencie sa očakáva ešte v priebehu tohto roka i napriek tomu, že Zmluva z Nice hovorí o tom, že najbližšia MVK bude zvolaná v r. 2004. Podľa vyjadrení predstaviteľov členských krajín EÚ sa SR a ďalšie pristupujúce krajiny zúčastnia jej rokovania plnohodnotne v zmysle záverov Európskej rady z Kodane. K podpisu novej ústavnej zmluvy by následne malo dôjsť až po prijatí pristupujúcich krajín, t. j. po 1.5.2004.