Predkladacia správa

Materiál sa predkladá v nadväznosti na uznesenie Národnej rady SR č. 1719 zo dňa                6. novembra 2001 k Národnému programu pre prijatie acquis communautaire na rok 2001 (ďalej len Národný program). Národný program je stratégiou každej kandidátskej krajiny usilujúcej o členstvo v EÚ, ktorá definuje prioritné úlohy integračného procesu. Nakoľko sa integračný proces veľmi rýchlo vyvíja v závislosti od početných faktorov, od geopolitickej situácie vo svete cez regionálne politické záležitosti ku konkrétnym otázkam prístupových rokovaní, vláda SR musí pružne reagovať na tento vývoj a pripraviť sa na zvládnutie čoraz väčšieho objemu úloh. V tejto súvislosti vláda prijala 12. decembra 2001 dokument ,,Prioritné úlohy vlády SR vyplývajúce z Pravidelnej hodnotiacej Správy EK o pripravenosti SR na členstvo v EÚ z 13. novembra 2001“. Tento materiál obsahuje 233 prioritných úloh legislatívneho i nelegislatívneho charakteru, na ktoré je nutné zamerať pozornosť v roku 2002. 

Uzavretím kapitoly sa práce na danej kapitole nekončia, je nutné následne vykonať všetky opatrenia na prispôsobenie slovenskej legislatívy a inštitúcií k štandardu platnom v EÚ. Uzavretie kapitoly znamená medzinárodný záväzok SR voči jednotlivým členským krajinám EÚ prijať a vykonať opatrenia uvedené v schválenej negociačnej pozícii. Najväčší balík úloh spočíva v prijímaní legislatívy. Štatistiky ukazujú, že najviac návrhov zákonov predkladá vláda SR, ktorá okrem zákonných noriem schvaľuje aj návrhy nariadení vlády SR. Počet legislatívnych úloh vo vláde narastá, preto je potrebné zabezpečiť taký koherentný systém medzi exekutívou a zákonodarnou mocou, aby NR SR prednostne prerokúvala eurointegračnú legislatívu, t. j. tú legislatívu, ktorá je v materiále Prioritné úlohy označená ako prioritná úloha. Podobne aj prístup poslancov k schvaľovaniu týchto prioritných zákonov by mal odrážať integračné záujmy celej SR a nie určité partikulárne preferencie. 

Predkladaný materiál „Prehľad vývoja rokovaní Slovenskej republiky s Európskou úniou a celková príprava SR na vstup do EÚ v roku 2002“ pozostáva z úvodnej časti, ktorá podáva základnú charakteristiku a prehľad vývoja rokovaní SR s EÚ, nosná časť materiálu sa skladá z štyroch základných častí: základná charakteristika kapitoly, ktorá pojednáva o tom, či a kedy bola daná kapitola prerokovaná na Prístupovej konferencii, kedy bola otvorená a či už je predbežne uzavretá. Stav legislatívy v danej kapitole obsahuje údaje o prijatej legislatíve v sledovanom období, ktorým sa rozumie obdobie od roku 1999 do konca roku 2001, o legislatíve, ktorá je v súčasnosti v legislatívnom procese a legislatíve, ktorú je nutné ešte prijať v súvislosti s integračným procesom do vstupu SR do EÚ. V rámci tejto časti sa posudzovala aj spolupráca s NR SR a prechodné obdobia na uplatňovanie komunitárneho práva po vstupe SR do EÚ. Treťou poslednou časťou je administratívna kapacita na roky 2002 a 2003, ktorá sa zameriava na personálne posilnenie v rámci danej kapitoly. Prílohou predkladaného materiálu sú takisto kľúčové dokumenty prijaté vládou SR v súvislosti s prípravou na členstvo v EÚ.

Najčastejším predkladateľom návrhov zákonov je vláda SR, ktorá využíva svoje právo zákonodarnej iniciatívy zverené jej Ústavou SR. Pri prerokúvaní návrhov právnych aktov  mali rezorty, ako predkladatelia príslušných návrhov zákonov, v zásade dvojakú skúsenosť:  pozitívnu, t. j. zo strany poslancov zaznela jednoznačná podpora integračnému úsiliu Slovenskej republiky do EÚ. V tejto súvislosti si je nutné uvedomovať čoraz viac, že návrhy zákonov, ktoré sa dotýkajú implementácia komunitárneho práva, resp. acquis – nesmú a nemali by byť objektom politického súperenia, politických rozporov a bojov, nakoľko integrácia je nezvratný proces, ktorý zabezpečí trvalé a nezvratné užívanie výhod členstva  a smeruje k podstatnému zlepšeniu kvality života všetkých vrstiev obyvateľov, ktorí plnia vo vzťahu k poslancom voličskú základňu a zdroj verejnej moci. Výsledky verejného prieskumu dlhodobe vykazujú podporu slovenskej populácie pre vstup do EÚ vyše 70 %, a tento fakt  je nutné mať na pamäti pri prerokúvaní eurointegračných zákonov v Národnej rade SR, nakoľko neúspech v integrácii SR do EÚ je neúspechom celej politickej reprezentácie Slovenska, vrátane poslancov, ktorí v rozhodujúcej miere ovplyvňujú prijímanie zákonov. 

V tejto súvislosti je nutné, aby poslanci využili svoje ústavodarné právomoci na kontrolu vlády, či si svedomito plnia eurointegračné záväzky, t. j. mali by fungovať ako katalyzátor tam, kde vláda z akýchkoľvek dôvodov predkladá návrh zákona, ktorý je v rozpore s acquis alebo nepredstavuje úplný súlad s acquis. V druhom čítaní by jednotlivé výbory mali detailne skúmať, či predkladaný návrh je v súlade s acquis a ak áno – podporiť v každom prípade stanovisko predkladateľa a nie predkladať pozmeňovacie návrhy, ktoré vzďaľujú predkladaný návrh od kompatibility s komunitárnym právom; v opačnom prípade, ak poslanci zistia, že predkladateľ neuvádza návrh zákona v súlade s deklarovaným úmyslom docielenia kompatiblity – uplatniť pozmeňovacie návrhy. 

Druhá skúsenosť rezortov je taká, že výnimočne sami hľadajú poslancov, aby iniciovali návrh na predloženie zákona, t. j. vidia poslanecký návrh ako schodnejšiu verziu ako vypracovanie vládneho návrhu zákona. V takomto prípade sú skúsenosti rezortov v princípe pozitívne, nakoľko poslanci sú detailne informovaní o návrhu, ktorý predkladajú a o jeho dopadoch.

Slovenská republika sa pripravuje na členstvo v Európskej únii už niekoľko rokov - prešli sme rôznymi fázami integračného procesu - napriek tomu, že sa zdá, že každé rozšírenie Únie bolo osobitné, nie je tomu v skutočnosti tak - metóda rozširovania sa uplatňuje v zásade v rovnakej a nemennej podobe počas celej existencie Spoločenstiev; menilo sa len množstvo strán komunitárnej legislatívy, ku ktorému treba pristúpiť a geopolitické podmienky rozširovania. Preto, keď sa dnes niekomu zdá, že netreba sa prispôsobovať Európskej únii alebo prispôsobovať sa až po tom, čo nás prijmú do Únie, nie je tento názor správny; analogicky - Európska únia predstavuje klub, ktorý má v súčasnosti 15 členov a podmienky vstupu do tohto klubu sú veľmi jasne definované a potencionálnym adeptom veľmi dobre známe; platí zásada, že sa členom nemožno stať skôr, ako sa splnia základné klubové podmienky. V súčasnosti je adeptov na vstup do Únie 13, vrátane Slovenskej republiky; platí, že čím skôr vstúpime do Únie, tým lepšie; v súčasnosti sú členskými krajinami Únie rovnako malé alebo ešte menšie krajiny ako je Slovensko, napr. Írsko, Dánsko, Fínsko, Luxembursko, ktoré sa rovnakou mierou a rovnako významne podieľajú na ovplyvňovaní celosvetových procesov prostredníctvom spoločných únijných orgánov. Je nutné opakovane zdôrazňovať, že Únia nie je len ekonomicko-politické regionálne zoskupenie v Európe, ale Únia je protipólom všetkých svetových organizácií vo svete a bez účasti Únie sa dnes nemôže uskutočniť takmer žiadna väčšia aktivita. Vstup Slovenska do Únie je preto jedinečnom príležitosťou zavŕšiť proces civilizovanej emancipácie Slovenska prostredníctvom účasti na celosvetovom riadení vo forme hlasovania v Rade Európskej únie. Ide o unikátnu šancu, ktorá sa nemusí už nikdy zopakovať. Dnešný negociačný proces je tak dynamicky naštartovaný, že neraz prekvapí aj samotných aktérov, ktorí sa ním permanentne zaoberajú. Túto vzácnu zhodu okolností je nutné využiť v prospech nových dejín Slovenskej republiky. 

V súvislosti s predkladaným materiálom je vhodné sa zmieniť aj o dôsledkoch členstva v Únii na prácu národných parlamentov. Po vstupe sa bude Slovensko podieľať na príprave všetkých spoločných únijných dokumentov, napr. legislatívy, iných návrhov na základe Zmlúv o Spoločenstvách, návrhov predkladaných Európskou radou alebo Radou EÚ; zástupca vlády SR v Rade EÚ bude mať vypracované podrobné odborné a politické stanovisko k predkladanému návrhu, ktoré bude musieť odkonzultovať s parlamentom v súlade s mechanizmom zodpovednosti exekutívy voči zdroju štátnej moci. Vláda SR sa na tento krok pripravuje už prakticky počas negociácií; bolo by optimálne, keby aj poslanci si už pri schvaľovaní programu schôdze Národnej rady SR všímali, či obsahuje prioritné úlohy z hľadiska vstupu SR do EÚ, aby žiadali ich prednostné prerokovanie v programe schôdze, prípadne požadovali, aby každá tlač obsahovala i údaj o tom, či ide o prioritnú úlohu alebo nie. Následné neprijatie zákona, ktorý je prioritnou úlohou na zabezpečenie vstupu SR do EÚ, je preto signálom pre voličov, že nimi volení zástupcovia obchádzajú ich hlas. 

Plnenie našich negociačných záväzkov možno oprávnene považovať za jeden z najmarkantnejších výsledkov pre verejnosť, že vláda plní svoje predsavzatia z Programového vyhlásenia vlády. Žiaľ, bez spolupráce s parlamentom toto nie je možné splniť.