28092001_V16_vszakon_ds_vlada
N O V É   Z N E N I E
Dôvodová správa
k návrhu zákona o vysokých školách
1. Všeobecná časť
Návrh zákona o vysokých školách (ďalej len „návrh zákona“) sa predkladá v súlade s Programovým vyhlásením vlády Slovenskej republiky z roku 1998. Nadväzuje na Koncepciu ďalšieho rozvoja vysokého školstva na Slovensku pre 21. storočie schválenú vládou SR jej uznesením č. 685 z 30. augusta 2000 (ďalej len „koncepcia“). Má nahradiť zákon č. 172/1990 Zb. o vysokých školách, ktorý na základe politických zmien po roku 1989 vrátil vysokým školám akademické slobody, poskytol im výraznú autonómiu a samosprávu a otvoril tak cestu k ich pozitívnym zmenám. Súčasne má nahradiť aj jeho novely: č. 324/1996 Z. z., č. 284/1997 Z. z. a zákon č. 317/1999 Z. z. Zákon č. 172/1990 Zb. o vysokých školách v znení neskorších predpisov bol od začiatku považovaný za transformačný a predpokladalo sa, že po nadobudnutí niekoľkoročných skúseností bude vypracovaný nový zákon zodpovedajúci skúsenostiam a novým podmienkam.	
Návrh nového zákona prináša podstatné posilnenie autonómie vysokých škôl, najmä v ekonomickej oblasti. Zároveň však zavádza nástroje umožňujúce pravidelne vyhodnocovať a prezentovať, ako vysoké školy napĺňajú ich poslanie a zodpovednosť voči spoločnosti. Zákon umožňuje rozvoj moderného vysokého školstva na Slovensku v nových vnútroštátnych aj medzinárodných podmienkach v rozsahu, v akom to doterajšia právna úprava neumožňovala. 
Pri príprave tohto zákona, ktorá sa naplno rozbehla v roku 2000, bolo potrebné reagovať na zmeny, ktorými prešli slovenské vysoké školy v posledných rokoch. Tieto zmeny odrážajú nielen európsky a celosvetový vývoj, ale aj potreby Slovenskej republiky. Aj v Slovenskej republike nastal extenzívny rozvoj vysokého školstva, ktorý bol vyvolaný zvýšeným záujmom o vysokoškolské štúdium.  Základný problém spočíva v tom, ako vyhovieť vysokému dopytu a pritom udržať požadovanú kvalitu vzdelávania. Zahraničné skúsenosti, vrátane našich najbližších susedov, jednoznačne ukazujú, že riešením môže byť iba primeraná diverzifikácia vysokého školstva nenútiť všetkých záujemcov absolvovať tradičné päťročné štúdium, ale ponúknuť im aj profesijne orientované spravidla trojročné bakalárske študijné programy. Tieto „krátke“ programy môžu uskutočňovať nielen klasické univerzitné vysoké školy, ale aj neuniverzitné vysoké školy, pre ktoré tieto programy predstavujú hlavnú náplň, na ktorú sa môžu špecializovať. 
Pre zvýšenie ponuky a konkurencie na trhu vysokoškolského vzdelávania prináša návrh v porovnaní so súčasne platným právnym stavom skrátenie procesu zriaďovania súkromných (doteraz „neštátnych“) vysokých škôl. 
V záujme zaručenia porovnateľnej kvality takto diverzifikovaného vysokého školstva návrh zákona upravuje prijímanie uchádzačov na štúdium, vzdelávanie a udeľovanie  akademických titulov. Vysoká škola môže uskutočňovať štátne skúšky a priznávať akademické tituly, len keď je študijný program akreditovaný. Navrhovaný zákon upravuje aj splnenie dôležitej vlastnosti moderných diverzifikovaných systémov, a  to priestupnosť medzi jednotlivými stupňami vysokoškolského štúdia. 
Predkladaný návrh zákona vychádza v jeho úvodných ustanoveniach z toho, že typickým znakom vysokoškolského štúdia je jeho spätosť s tvorivou činnosťou. Vysoké školy nemôžu byť len vzdelávacími ustanovizňami, ale sa musí na nich pestovať a rozvíjať výskumná, vývojová alebo umelecká a ďalšia tvorivá činnosť.
 Základnou jednotkou vysokoškolského vzdelávania je študijný program, ktorý môže byť bakalársky, magisterský, inžiniersky alebo doktorský, alebo doktorandský (podľa stupňov vysokoškolského štúdia). Podľa prevažujúcej skupiny uskutočňovaných študijných programov sa vysoké školy členia na univerzitné vysoké školy a neuniverzitné vysoké školy. Univerzitné vysoké školy sú zamerané prevažne na študijné programy druhého a tretieho stupňa (magisterské, inžinierske alebo doktorské a doktorandské študijné programy) a neuniverzitné vysoké školy na študijné programy prvého stupňa (bakalárske študijné programy). 
Návrh zákona umožňuje, aby sa na doktorandskom štúdiu mohla podieľať aj právnická osoba výskumu a vývoja, ktorá získa príslušné právo. Vyžaduje však, aby sa takéto štúdium vždy uskutočňovalo v spolupráci s niektorou vysokou školou na základe dohody.   
Veľmi dôležitou zmenou je zásadná úprava právneho postavenia existujúcich vysokých škôl. Vysokoškolský systém budú tvoriť verejnoprávne verejné vysoké školy, štátne vysoké školy (doterajšie vojenské a policajné) a súkromné vysoké školy (doterajšie neštátne). Zákon prináša pre verejné vysoké školy nový spôsob hospodárenia a financovania s cieľom zvýšiť ich zainteresovanosť na optimalizácii všetkých činností a získavanie prostriedkov aj z iných zdrojov, než je štátny rozpočet. Dotácia zo štátneho rozpočtu však zostáva naďalej rozhodujúcim zdrojom pre finančné zabezpečenie činnosti verejných vysokých škôl. 
Mení sa vzťah vysokých škôl k majetku. Verejná vysoká škola sa stáva zo správcu majetku štátu potrebného na jej činnosť jeho vlastníkom. Od tejto transformácie sa očakáva aj  postupné zveľaďovanie doteraz v mnohých prípadoch chátrajúcich budov a iných objektov. Prevod majetku štátu vysokej škole je jedna zo základných podmienok fungovania nového spôsobu hospodárenia. 
Návrh zákona obsahuje aj ustanovenia umožňujúce kontrolu štátu nad využívaním finančných prostriedkov pridelených vysokým školám zo štátneho rozpočtu, ako aj ustanovenia proti neoprávnenému a neúčelnému nakladaniu s majetkom, ktorý verejné vysoké školy získajú od štátu. Ustanovenia sa realizujú prostredníctvom správnej rady a akademického senátu verejnej vysokej školy, ako aj povinnosti vysokých škôl vypracovávať a zverejňovať výročnú správu o hospodárení a výročnú správu o činnosti.
Podrobnosti o kompetenciách, organizácii, činnosti, financovaní a hospodárení verejných vysokých škôl a ich súčastí vrátane osobitostí týkajúcich sa bohosloveckých vysokých škôl a fakúlt upravujú ustanovenia uvedené v prvej a v druhej časti návrhu zákona. Ustanovenia vyplývajúce z osobitosti postavenia vojenských a policajných vysokých škôl ako štátnych vysokých škôl sú uvedené v tretej časti zákona. Štvrtá časť sa zaoberá súkromnými vysokými školami a prináša nahradenie v súčasnosti platného zriaďovania takýchto vysokých škôl zákonom zavedením právneho inštitútu udelenia štátneho súhlasu vládou Slovenskej republiky, ktorý nadväzuje na predošlú akreditáciu. 
V piatej časti sa uvádza charakteristika študijného odboru a jednotlivých skupín študijných programov. Ide o novo definované a v prípade študijného programu novo zavedené právnické termíny a novo usporiadané ustanovenia týkajúce sa štúdia. Výraznou zmenou oproti súčasnému právnemu stavu je oficiálne právne zavedenie kreditového systému ako jednej zo základných podmienok mobility študentov v SR, Európe i vo svete. V šiestej časti sú uvedené procesné postupy týkajúce sa prijatia a ukončenia štúdia z dôvodu, že sa pri tom rozhoduje o dôležitých právach občanov. Súčasný stav si vyžiadal podrobnejšie zákonom upraviť práva a povinnosti študentov vrátane ustanovenia o disciplinárnom priestupku, ako aj zavedenie registra študentov, čo doteraz právne normy neupravovali a upravuje ich v siedmej časti. 
Novým spôsobom sa upravuje postavenie vysokoškolských učiteľov – docenta a profesora. Ostáva doterajší systém získavania vedecko-pedagogických titulov docent/profesor, ale okrem neho sa zavádzajú aj funkčné miesta docentov a profesorov, o ktoré sa vysokoškolskí učitelia budú uchádzať formou výberových konaní. Štruktúru týchto funkčných miest si podľa svojich potrieb určí každá vysoká škola. Ustanovenie do funkcie docenta alebo profesora na základe jedného výberového konania bude možné najviac na 5 rokov. Trvalé funkčné zaradenie ako docent alebo profesor bude možné získať až po treťom úspešnom absolvovaní výberového konania
Kvalita vysokoškolského vzdelávania v prostredí diverzifikovaného vysokoškolského systému bude zabezpečovaná právnym inštitútom akreditácie študijných programov a akreditácie habilitačného konania a konania na vymenúvanie profesorov Akreditačnou komisiou. Na základe akreditačného konania môže ministerstvo vysokej škole priznať príslušné právo udeľovať akademické tituly a uskutočňovať habilitačné konanie a konanie na vymenúvanie profesorov. Význam činnosti Akreditačnej komisie ako poradného orgánu vlády sa posilňuje uvedením viacerých ustanovení týkajúcich sa jej zriadenia, pôsobnosti, oprávnení  a činnosti do deviatej časti návrhu zákona (doteraz sa v menšom rozsahu uvádza v príslušnom nariadení vlády SR). Nové sú aj úpravy o náprave nedostatkov pri uskutočňovaní akreditovaných činností a o pokračovaní v štúdiu v prípade pozastavenia alebo odňatia odpovedajúcich práv priznaných ministerstvom. 
Problematika financovania vysokých škôl, ktorá v súčasnosti nie je právne upravená, je predmetom desiatej časti navrhovaného zákona. V tejto časti sa podrobne upravuje financovanie vysokých škôl v základných väzbách vzťahov štát – vysoká škola, študent – vysoká škola (vláde sa paralelne predkladajú tri alternatívy týkajúce sa školného) a štát – študent (sociálna podpora študentov). Desiata časť je zároveň racionálnou náhradou pôvodne zamýšľaného zákona o financovaní vysokých škôl. 
Výkon štátnej správy v školstve upravuje jedenásta časť, pričom kompetencie ministerstva sú funkčne skĺbené s ostatnými ustanoveniami zákona s vyvážením a rešpektovaním akademických práv a slobôd a kompetencií vysokých škôl a účelnými kompetenciami ministerstva ako ústredného orgánu štátnej správy v záujme udržania kvality vysokoškolského vzdelávania, plynulosti chodu vysokých škôl a ochrany oprávnených záujmov študentov, verejnosti a štátu. V tejto časti sa upravuje aj uznávanie dokladov o vzdelaní.
Návrh zákona rozširuje počet subjektov reprezentujúcich vysoké školy o Slovenskú rektorskú konferenciu a zavádza nový právny inštitút reprezentácia vysokých škôl. Prechod na zásadné zmeny z platného právneho stavu na nový právny stav upravený predkladaným návrhom zákona by nebol možný bez prechodných a záverečných ustanovení.
Finančné dôsledky návrhu zákona na štátny rozpočet zaradené do širších súvislostí sú uvedené v prílohe.
Návrh zákona má pozitívny vplyv na zamestnanosť tým, že vytvára podmienky na zvýšenie kvality a počtu absolventov vysokých škôl, ktorí sa nielen lepšie uplatnia na trhu práce, ale budú schopní pracovné miesta aj vytvárať a vytvára podmienky na zvýšenie mobility pracovných síl aj do zahraničia. 
Návrh zákona bol prerokovaný na zasadnutí Rady hospodárskej a sociálnej dohody SR dňa 20. 7. 2001. Minister školstva akceptoval požiadavky Konfederácie odborových zväzov SR zosúladiť návrh zákona so zákonom o verejnej službe v súvislosti s platovým zaradením zamestnancov vysokých škôl a predkladaný návrh je s týmto zákonom zosúladený. V stanovisku RHSD SR sa ešte uvádza, že sociálni partneri neodporúčajú zaviesť platenie školného.
Pri príprave návrhu zákona v nadväznosti na prijatú koncepciu sa využili poznatky a skúsenosti zo stavu a vývoja vysokého školstva v zahraničí. Problematika, ktorá je predmetom návrhu, náleží všeobecne do oblasti, v ktorej nie je podľa Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva, v znení Zmluvy o Európskej únii (Amsterdamské znenie) povinné zbližovanie právnych predpisov pomocou aktov Európskych spoločenstiev. Na základe článkov 149 a 150 uvedenej zmluvy sa (všeobecné a odborné vzdelávanie a mládež) uvádza, že aj pri podporovaní a doplňovaní činnosti členských štátov sa plne rešpektuje zodpovednosť členských štátov za vzdelávania a organizáciu vzdelávacích systémov. Pokiaľ ide o uznávanie kvalifikácií, návrh dôsledne vychádza z Dohovoru o uznávaní kvalifikácií vo vysokom školstve v Európskom regióne (1997).
Predkladaný návrh je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a ostatnými všeobecne záväznými právnymi predpismi.
Predkladaný návrh zákona vytvára efektívny právny rámec zmien v postavení a v činnosti vysokého školstva, ktoré mu umožnia efektívne sa rozvíjať v nových spoločenských, ekonomických a politických vnútroštátnych a medzinárodných podmienkach v etape európskej integrácie a globalizácie svetovej ekonomiky v 21. storočí.

2. Osobitná časť
V rámci návrhu zákona o vysokých školách prichádza aj k zmene a doplneniu zákona o štátnej službe a zákona o verejnej službe. Čl. I. je venovaný návrhu zákona o vysokých školách, Čl. II. zmene zákona o štátnej službe a Čl. III zmene a doplneniu zákona o verejne službe. Čl. IV obsahuje ustanovenie o účinnosti.
K Čl. I.
K prvej časti – Základné ustanovenia
K § 1 – Poslanie a hlavné úlohy vysokých škôl
Hlavné úlohy vysokej školy, ktorými napĺňa svoje poslanie, sú poskytovanie vysokoškolského vzdelávania a tvorivé vedecké bádanie, ktoré si musia navzájom odpovedať. Úzka spojitosť medzi vzdelávacou a tvorivou činnosťou je základnou charakteristikou vysokej školy. Týmto spojením sa vysoká škola odlišuje od ostatných vzdelávacích inštitúcií v terciárnej oblasti. 
Hlavným prejavom tvorivej činnosti na vysokých školách je výskumná činnosť v zmysle bádateľského výskumu a tvorivá umelecká činnosť. Pojem tvorivej činnosti sa však neobmedzuje iba na tieto aktivity. Úlohou vysokých škôl je aj utvárať teoretické modely rozvoja spoločnosti, hospodárstva, kultúry a umenia najmä pre potreby štátnych orgánov a orgánov územnej samosprávy. 
V širšom zmysle sa poslanie vysokých škôl chápe ako komplexné rozvíjanie osobnosti jednotlivca a rozvoj vzdelanosti, vedy a kultúry pre blaho spoločnosti. Toto poslanie, ktoré je najmä v súvislosti s rozvojom osobnosti jednotlivca vlastné i iným druhom škôl, sa pre vysoké školy upresňuje definovaním ich konkrétnych úloh, ktorými sa napĺňa.
K § 2 – Akademická obec vysokej školy
Do akademickej obce štandardne patria učitelia, výskumní pracovníci, ktorí majú s vysokou školou uzatvorený pracovný pomer na ustanovený týždenný pracovný čas a študenti. Štatút vysokej školy môže určiť, že do nej patria i ďalší zamestnanci vysokej školy. Mali by to však byť zamestnanci, ktorí sa bezprostredne podieľajú na vzdelávacej alebo na výskumnej, vývojovej alebo umeleckej a ďalšej tvorivej činnosti.
K § 3 – Akademické slobody a akademické práva
Pre napĺňanie poslania vysokých škôl musí byť na nich zaručená sloboda vedeckého bádania, umeleckej tvorby a vzdelávania, ako i právo slobodne zastávať názory a presvedčenie a právo vzdelávať sa. Tradičným právom vysokých škôl je používanie akademických insígnií a konanie akademických obradov.
Vymedzenie akademických práv a slobôd sa nedá uskutočniť podrobne, preto je potrebné stanoviť, že ich využívanie musí byť v súlade so zásadami demokracie, humanity a s právnym poriadkom.
Ďalším tradičným právom vysokých škôl je nedotknuteľnosť akademickej pôdy. Do nehnuteľného majetku vysokej školy sa pre účely vymedzenia jej akademickej pôdy zahŕňajú budovy a priľahlé pozemky a priestory vysokej školy vrátane študentských domovov a jedální, športové areály a areály jej pracovísk, ústavov, rekreačných zariadení a aj priestory, ktoré má vysoká škola v nájme.
Zákaz vykonávania činností politických strán a politických hnutí na akademickej pôde má zaručiť nezávislosť vysokých škôl od politickej moci. Tento zákaz však neznamená, že na pôde vysokých škôl nemôžu na pozvanie alebo so súhlasom zodpovedných orgánov vysokej školy vystúpiť predstavitelia politických strán a hnutí s prednáškou alebo v rámci diskusných podujatí. 
K § 4 – Základné charakteristiky vysokých škôl
Vysoké školy sú právnické osoby. Z hľadiska členenia na štátne a neštátne vysoké školy zákon chápe ako štátne len vojenské a policajné vysoké školy. Neštátne vysoké školy sa členia na verejné vysoké školy a súkromné vysoké školy. Všetky doposiaľ štátne vysoké školy s výnimkou vojenských a policajných vysokých škôl sa transformujú týmto zákonom na verejné vysoké školy.
Vysoké školy majú výhradné právo na poskytovanie vysokoškolského vzdelávania. Zákon umožňuje, aby sa na poskytovaní vysokoškolského vzdelávania v doktorandských študijných programoch podieľali spôsobom vymedzeným v § 50 aj organizácie výskumu a vývoja, ktoré získali na túto činnosť právo (externé vzdelávacie inštitúcie, § 82).
Vysoké školy poskytujú vysokoškolské vzdelávanie v rámci študijných programov, ktoré sa uskutočňujú v troch stupňoch. Študijné programy môžu spájať prvé dva stupne vysokoškolského vzdelávania do jedného celku (§ 49 ods. 3) – typickým prípadom sú lekárske študijné programy. Prvý stupeň predstavujú bakalárske študijné programy. Študijné programy druhého stupňa a študijné programy spájajúce prvé dva stupne vysokoškolského vzdelávania sú magisterský študijný program, inžiniersky študijný program a doktorský študijný program. Študijný program tretieho stupňa je doktorandský študijný program.
Každá vysoká škola musí uskutočňovať študijné programy prvého stupňa. Zákon nepripúšťa existenciu vysokých škôl, ktoré by uskutočňovali len študijné programy druhého a tretieho stupňa.
Vysoké školy majú výhradné právo na prijímanie uchádzačov o vysokoškolské vzdelávanie, na udeľovanie akademických titulov, vedecko-pedagogických titulov, na konanie akademických obradov a používanie akademických insígnií. Akademickými insígniami sa v tomto ustanovení rozumejú akademické insígnie vysokých škôl. Zákon teda neobmedzuje používanie insígnií ako sú reťaze alebo taláre aj inými inštitúciami pri slávnostných príležitostiach, na ktorých sa ich predstavitelia zúčastňujú.
Zásadnou zmenou oproti doterajšiemu stavu je zavedenie povinnosti vysokej školy vypracovávať si dlhodobý zámer svojej činnosti najmenej na päť rokov. V dlhodobom zámere si vysoká škola konkretizuje svoje poslanie.
Aj v tomto paragrafe sa zdôrazňuje, že vysoká škola je okrem vzdelávacej inštitúcie aj inštitúcia, ktorej poslaním je pôsobenie v oblasti vedy a techniky.
Podľa štruktúry uskutočňovaných študijných programov sa vysoké školy členia na univerzitné, ktoré poskytujú vysokoškolské vzdelávanie v študijných programoch všetkých troch stupňov, a neuniverzitné, pre ktoré sa používa označenie odborné vysoké školy, u ktorých prevažujú študijné programy prvého stupňa. U univerzitných vysokých škôl sa predpokladá aktívne pôsobenie v oblasti výskumu a vývoja, ktoré bude predmetom pravidelného hodnotenia s dôsledkami na financovanie zo štátneho rozpočtu.
K druhej časti – Verejná vysoká škola a jej súčasti
K prvej hlave – Verejná vysoká škola
K § 5 – Verejná vysoká škola, jej vznik a zánik
Týmto zákonom sa zavádza do slovenského právneho poriadku nový typ organizácie s názvom verejná vysoká škola. Verejná vysoká škola je verejnoprávna inštitúcia s vlastnosťami uvedenými v druhej časti tohto zákona.
Verejné vysoké školy sú samosprávne, čo znamená, že o organizácii a činnosti vysokej školy rozhodujú jej samosprávne orgány. Sú však povinné vykonávať svoju činnosť v súlade s týmto zákonom a v jeho medziach.
Verejné vysoké školy sa zriaďujú zákonom, čím sa zdôrazňuje ich celospoločenský význam a nutnosť zvýšenej miery stability systému vysokých škôl. Pri vzniku verejnej vysokej školy sa súčasne ustanoví jej názov, začlenenie medzi univerzitné alebo neuniverzitné vysoké školy a jej sídlo, v prípade členenia na fakulty sa súčasne ustanoví, ktoré fakulty sa na nej zriaďujú. Pri zániku vysokej školy sa súčasne ustanoví, na ktoré právnické osoby prechádza jej majetok, pohľadávky a záväzky.
Vznik a zánik verejných vysokých škôl sa uskutočňuje zákonom.
Zákon ustanovuje jeden rok ako lehotu, do ktorej je novozriadená verejná vysoká škola povinná ustanoviť svoje orgány akademickej samosprávy. Do ustanovenia rektora vykonáva funkciu štatutárneho orgánu osoba poverená ministrom.
K § 6 – Rozsah samosprávnej pôsobnosti verejnej vysokej školy 
Zákon vymenúva hlavné body samosprávnej pôsobnosti verejných vysokých škôl. Ustanovuje sa, že základom samosprávy verejnej vysokej školy je akademická obec, ktorá volí a odvoláva členov akademického senátu verejnej vysokej školy.
Verejné vysoké školy si upravujú svoju vnútornú organizáciu, ako i postavenie členov akademickej obce svojimi vnútornými predpismi.
Ak sa vysoká škola člení na fakulty, vykonávajú v mene vysokej školy vymedzenú časť jej pôsobnosti (§ 22). 
K § 7 – Orgány akademickej samosprávy  verejnej vysokej školy 
Ustanovujú sa orgány akademickej samosprávy verejnej vysokej školy. Týmito orgánmi sú akademický senát, rektor, vedecká rada, umelecká rada alebo vedecká a umelecká rada na univerzitných vysokých školách a akademická rada na neuniverzitných vysokých školách.  
 K § 8 – Akademický senát verejnej vysokej školy
U akademického senátu verejnej vysokej školy sa stanovuje minimálny počet jeho členov - 15. Garantuje sa primerané zastúpenie študentov na úrovni minimálne 1/3 z celkového počtu členov akademického senátu. Členstvo v akademickom senáte je nezastupiteľné, každý člen akademického senátu má jeden hlas, jeho podiel na hlasovaní nemožno upravovať. 
Akademický senát sa člení na zamestnaneckú časť a študentskú časť. Zamestnaneckú časť volia zo svojho stredu členovia akademickej obce vysokej školy, ktorí sú jej zamestnancami a študentskú časť volia zo svojho stredu študenti verejnej vysokej školy.
Členmi akademického senátu verejnej vysokej školy nemôžu byť rektor, prorektori, dekani a prodekani fakúlt. Toto ustanovenie sa dotýka aj funkcií zastávaných na inej vysokej škole.
Formulácia hovoriaca o funkčnom období jednotlivých členov akademického senátu a vyjadrujúca jeho dĺžku len jej horným ohraničením umožňuje vysokým školám upraviť si podrobnosti v otázke funkčného obdobia senátu podľa svojich potrieb. 
Rektor, alebo v jeho zastúpení prorektor alebo kvestor, z dôvodov svojej kompetencie a nutnosti efektívneho riadenia a rozhodovania má právo kedykoľvek vystúpiť v akademickom senáte verejnej vysokej školy. Rektor má právo požiadať o zvolanie mimoriadneho zasadnutia akademického senátu.
Vymenúvajú sa prípady, kedy zaniká členstvo v akademickom senáte.  
K § 9 – Pôsobnosť akademického senátu verejnej vysokej školy
Pôsobnosť akademického senátu je vymedzená taxatívne a týka sa zásadných záležitostí v živote verejnej vysokej školy. Medzi základné kompetencie akademického senátu patrí voľba kandidáta na rektora. 
V pôsobnosti akademického senátu verejnej vysokej školy je schvaľovanie návrhov rektora, ktoré zásadným spôsobom ovplyvňujú činnosť vysokej školy. V tomto smere ostáva zachované doterajšie rozdelenie kompetencií s výnimkou schvaľovania prorektorov, ktoré sa zmenilo na vyjadrovanie sa senátu o navrhnutých kandidátoch na prorektorov. Kompetencie akademického senátu verejnej vysokej školy sa oproti predchádzajúcemu právnemu stavu rozširujú a súvisia s novými prvkami v zákone, a to s vytvorením správnej rady, nutnosti vypracovať dlhodobý zámer verejnej vysokej školy a pod.
Zákon kladie väčší dôraz na samostatné rozhodovanie vysokej školy. Na rozdiel od doterajšieho stavu ponecháva v kompetencii vysokej školy i rozhodovanie o zriadení alebo zrušení fakúlt. 
K § 10 - Rektor
Zachováva sa doterajší spôsob menovania rektora hlavou štátu, lebo sa tým zdôrazňuje celoštátny význam vysokej školy. Taxatívne sa vymedzujú právomoci rektora. Samostatné rozhodovanie verejnej vysokej školy je podporené aj skutočnosťou, že zákon nepredpisuje žiadne obmedzenia na osobu rektora. Kandidát nemusí byť z členov akademickej obce, akademickému senátu sa ponecháva možnosť zvoliť za kandidáta na rektora napr. profesionálneho manažéra. Formulácia ustanovenia nevylučuje, aby akademický senát volil i z osobností mimo vlastnej vysokej školy. Keďže je však rektor orgánom akademickej samosprávy verejnej vysokej školy (§ 7, písm. b), je potrebné, aby sa pred menovaním prezidentom dotyčná osoba stala členom akademickej obce príslušnej vysokej školy.
Pri riadení vysokej školy a rozhodovaní v jej mene rektor prihliada na ustanovenia § 22 obsahujúce rozsah samosprávnej pôsobnosti fakúlt verejnej vysokej školy.
K § 11 – Vedecká rada verejnej vysokej školy
K § 12 – Pôsobnosť vedeckej rady verejnej vysokej školy
Vedecká rada vysokej školy je v jej rámci orgánom s najvyššou odbornou kvalifikáciou. Preto sa zdôrazňuje jej koncepčná, iniciatívna a hodnotiaca úloha. 
Na vytvorenie a posilnenie kontaktov verejnej vysokej školy s inými vedeckými inštitúciami a odbornými orgánmi odberateľov absolventov zákon ustanovuje, že minimálne jedna štvrtina členov vedeckej rady musí byť z prostredia mimo akademickej obce príslušnej vysokej školy. Zároveň zákon obmedzuje počet takýchto členov najviac na jednu tretinu všetkých členov vedeckej rady.
Ustanovenie rektora za predsedu vedeckej rady zákonom vyplýva z jeho zodpovednosti za odbornú úroveň verejnej vysokej školy.
Do pôsobnosti vedeckej rady patrí schvaľovanie najvyšších odborných rozhodnutí, medzi ktoré patrí schvaľovanie kritérií habilitácií a vymenovávania profesorov a kritérií na obsadzovanie funkcií docentov, profesorov a hosťujúcich docentov a profesorov (§ 73).
Pre študijné programy, ktoré sa neuskutočňujú na fakulte, má podobné kompetencie ako vedecká rada fakulty: schvaľuje študijné programy a uskutočňuje habilitačné konanie. 
Vedecká rada pravidelne hodnotí vzdelávaciu a výskumnú činnosť verejnej vysokej školy. Prerokúva dlhodobý zámer verejnej vysokej školy a vyjadruje sa k otázkam, ktoré jej predloží predseda vedeckej rady.
K § 13 – Vedúci zamestnanci verejnej vysokej školy
Vedúcimi zamestnancami verejnej vysokej školy sú kvestor a vedúci súčastí verejnej vysokej školy, ich funkcie sa obsadzujú výberovým konaním. Vedúcich zamestnancov verejnej vysokej školy ustanovuje do funkcií a odvoláva z funkcií rektor.
K § 14 – Vnútorné predpisy verejnej vysokej školy
Vnútorné predpisy sú dokumenty, ktoré v nadväznosti na zákon a iné právne normy upravujú pravidlá pre jednotlivé činnosti verejnej vysokej školy. Pri štatúte verejnej vysokej školy ako základnom z uvedených dokumentov sú stanovené i jeho náležitosti. Ostatné vnútorné predpisy sú v zákone vymenované a vysoká škola si ich zostavuje tak, aby prispievali k optimálnej činnosti verejnej vysokej školy. 
Štatút verejnej vysokej školy, študijný poriadok a zásady výberového konania pre obsadzovanie miest učiteľov a výskumných pracovníkov podmieňujú vlastnú funkčnosť verejnej vysokej školy, a preto podliehajú registrácii na ministerstve. Zvyšné predpisy sú zamerané na vnútorné vzťahy a konkrétne podmienky vysokej školy a platnosť nadobúdajú schválením v akademickom senáte. V kompetencii vysokej školy je čo najefektívnejšie usporiadanie vnútorných vzťahov s ohľadom na plnenie hlavných činností a jej hospodárenie.
Vzhľadom na skutočnosť, že zákon v § 22 dáva orgánom fakúlt právo vystupovať vo veciach týkajúcich sa fakúlt v mene vysokej školy, je mimoriadne dôležité upraviť a zladiť tieto právomoci tak, aby prispievali k fungovaniu a k rozvoju vysokej školy ako celku. Preto sú súčasťou štatútu verejnej vysokej školy i ustanovenia týkajúce sa týchto otázok (§ 14 ods. 2 písm. m)).
K § 15 až 18
V uvedených paragrafoch a v paragrafoch desiatej časti zákona sa definujú základné pravidlá nového spôsobu financovania a hospodárenia verejných vysokých škôl. Základnou ideou nového systému financovania je prispôsobenie činnosti verejných vysokých škôl podmienkam trhovo orientovaného hospodárstva v Slovenskej republike. Cieľom nového spôsobu financovania a hospodárenia je zvýšiť zainteresovanosť verejnej vysokej školy na optimalizácii všetkých činností a získavaní prostriedkov aj z iných zdrojov ako je štátny rozpočet.
Nový spôsob financovania a hospodárenia verejných vysokých škôl sa opiera o zmenu vlastníckych vzťahov. Vysoká škola sa zmení zo správcu štátneho majetku na vlastníka. Tým sa zmení i vzťah k hnuteľnému a nehnuteľnému majetku, čo je predpokladom jeho postupného zveľaďovania. 
K § 15 – Zdroje financovania a rozpočet verejnej vysokej školy
Verejné vysoké školy budú aj naďalej financované prevažne zo štátneho rozpočtu. 
Štát kontroluje účelnosť využitia prostriedkov pridelených vysokej škole formou dotácií zo štátneho rozpočtu prostredníctvom pravidelného ročného vyúčtovania výsledkov hospodárenia, ktoré vysoká škola predkladá ministerstvu po skončení kalendárneho roku v termíne určenom na zúčtovanie finančných vzťahov so štátnym rozpočtom.
Pravidlá pre prideľovanie dotácií sú uvedené v desiatej časti. § 15 uvádza ďalšie zdroje financovania, ktoré sa stanú v nových podmienkach významné.
Ustanovuje sa možnosť zriaďovať rôzne druhy fondov špecifického určenia, uvádzajú sa základné zdroje ich kytia a pravidlá ich využívania, pričom ďalšie podrobnosti o spôsobe ich tvorby a použitia ustanoví všeobecne záväzný právny predpis.
K § 16 – Majetok verejnej vysokej školy
Táto časť zákona bližšie definuje vlastníctvo majetku verejnej vysokej školy a spôsob hospodárenia s týmto majetkom. Rozsah obstarávania a nakladanie s majetkom sú v tomto paragrafe presne vymedzené. Verejná vysoká škola môže ako vlastník majetku s týmto majetkom nakladať podľa tohto zákona, t.j. predať, prenajímať alebo zriadiť záložné právo. Zákon v tejto časti pomerne podrobne stanovuje postup vymáhania pohľadávok od dlžníkov verejnej vysokej školy. 
K § 17 – Podnikateľská činnosť
Verejná vysoká škola využíva svoj majetok na plnenie úloh vo vzdelávacej a výskumnej činnosti. Zákon v súlade s doterajšou praxou aj so svetovým trendom umožňuje verejnej vysokej škole využívanie majetku a vedecko-pedagogického potenciálu aj na podnikateľskú činnosť, ktorá by mala byť významným zdrojom financovania verejnej vysokej školy. Stanovuje sa pre ňu základný rámec vychádzajúci z poslania verejnej vysokej školy.
Podnikateľská činnosť nesmie ohroziť kvalitu, rozsah a dostupnosť hlavných činností napĺňajúcich poslanie verejnej vysokej školy. Prostriedky získané touto činnosťou použije verejná vysoká škola na plnenie tých úloh, na ktoré bola zriadená.
K § 18 – Hospodárenie verejnej vysokej školy
Vysoká škola je povinná viesť svoje účtovníctvo podľa zákona o účtovníctve.
Kontrola nad celkovým hospodárením a dodržiavaním právnych predpisov sa zabezpečuje aj povinným overením ročnej účtovnej závierky audítorom najmenej raz za tri roky.
Niektoré riskantné majetkoprávne úkony sú verejným vysokým školám zakázané, aby nevzniklo ohrozenie majetku, ktorý im bol prevedený do vlastníctva, a nebolo tak ohrozené plnenie ich poslania. Kontrolu hospodárenia verejnej vysokej školy vykonáva ministerstvo.
Štát neručí za záväzky verejnej vysokej školy. Na žiadosť verejnej vysokej školy však môže štát v osobitných prípadoch záruku poskytnúť.
Za účelné využívanie dotácií a ich zúčtovanie so štátnym rozpočtom a za hospodárenie s majetkom verejnej vysokej školy zodpovedá ministrovi rektor. 
K § 19 – Ďalšie povinnosti verejnej vysokej školy
Cieľom zákona je na jednej strane posilniť autonómiu vysokých škôl, zároveň však zaviesť mechanizmy umožňujúce lepšie ako doteraz vyhodnocovať plnenie poslania vysokých škôl a ich úloh voči spoločnosti. Preto sa od vysokej školy vyžaduje každoročne vypracovať, predložiť ministerstvu a zverejniť výročnú správu o činnosti a výročnú správu o hospodárení. 
Pre rozvoj vysokej školy má kľúčový význam vypracovanie plánu jej rozvoja vo forme dlhodobého zámeru, ktorý prerokuje s ministerstvom a zverejní. 
Medzi povinnosti vysokej školy patrí i bezplatné poskytovanie informácií Akreditačnej komisii aj ministerstvu, ktoré sú potrebné pre činnosť týchto orgánov podľa tohto zákona.
Novou povinnosťou uloženou vysokým školám zákonom je vypracovať informačný balíček vysokej školy obsahujúci informácie o možnostiach štúdia na vysokej škole v stanovenej štruktúre. Ide o súčasť povinného zavedenia kreditového systému kompatibilného so systémom ECTS, ktorý predstavuje európsky štandard.
K druhej hlave – Súčasti verejnej vysokej školy
K § 20 – Členenie verejnej vysokej školy
Zákon dáva verejným vysokým školám dostatok voľnosti na vytváranie vnútornej organizácie podľa jej predstáv a potrieb. 
Ako tradičné súčasti zákon ponúka fakulty, špecializované výučbové zariadenia verejných vysokých škôl a účelové zariadenia. 
Medzi informačnými pracoviskami má osobitné postavenie akademická knižnica. Jej postavenie a úlohy sú upravené osobitným zákonom.
K § 21 – Fakulta
K § 22 – Rozsah samosprávnej pôsobnosti  a práva fakulty
Fakulta je významnou tradičnou súčasťou verejnej vysokej školy. Fakultám ako jediným súčastiam verejnej vysokej školy zákon priznáva právo uskutočňovať študijné programy (inak môže študijné programy uskutočňovať len vysoká škola ako celok). Návrh zákona prináša oproti súčasnému stavu podstatnú zmenu spočívajúcu v tom, že nepredpokladá, že fakulty budú mať právnu subjektivitu. Na efektívne uskutočňovanie študijných programov zákon garantuje fakultám, ako náhradu za doterajšiu právnu subjektivitu fakúlt, potrebné práva, vrátane práva rozhodovať o vnútornej organizácii fakulty, určovať počet a štruktúru pracovných miest zamestnancov zaradených na fakulte, vykonávať podnikateľskú činnosť a ďalšie. Uzatváranie, zmeny a zrušovanie pracovnoprávnych vzťahov so zamestnancami verejnej vysokej školy zaradenými na fakulte sa v návrhu tohto zákona uvádza v dvoch variantoch. Ďalšie kompetencie môže stanoviť fakulte vnútorný predpis verejnej vysokej školy.
To, že fakulta uskutočňuje študijný program znamená, že ho zabezpečuje po odbornej i organizačnej stránke. Do odborného zabezpečenia patrí najmä personálne zabezpečenie jednotlivých foriem vzdelávania v rámci študijného programu, rozvoj študijného programu po stránke obsahovej, zabezpečenie tém diplomových prác, zabezpečenie obsahu štátnych skúšok. Do organizačného zabezpečenia patria úkony spojené so zápisom a evidenciou študentov, evidenciou plnenia ich študijných povinností a ich sociálnych náležitostí. Fakulta zabezpečuje i potrebné technické zariadenia (posluchárne, počítačové učebne, laboratória a pod.), tvorbu rozvrhu a pod. Fakulta zabezpečuje časť z uvedených povinností zamestnancami zaradenými na fakulte a časť na základe dohôd so zamestnancami iných súčastí vysokej školy. O týchto súčastiach sa potom uvádza, že sa podieľajú na uskutočňovaní študijných programov.
K § 23 – Orgány akademickej samosprávy fakulty 
Vzhľadom na osobitné postavenie fakulty v rámci verejnej vysokej školy má fakulta vlastné orgány akademickej samosprávy, ktorými sú akademický senát, dekan a na fakultách univerzitných vysokých škôl vedecká rada, na umeleckých fakultách umelecká rada alebo vedecká a umelecká rada a na fakultách neuniverzitných vysokých škôl akademická rada fakulty. Základné kompetencie jednotlivých orgánov vymedzuje zákon a ďalšie štatút verejnej vysokej školy a štatút fakulty.
K § 24 – Akademická obec fakulty
Akademická obec fakulty je základom akademickej samosprávy fakulty. Štandardne ju tvoria vysokoškolskí učitelia a výskumní pracovníci zaradení na fakulte, ktorý majú uzavretý s vysokou školou pracovný pomer na ustanovený na ustanovený pracovný čas. a študenti zapísaní na štúdium programov uskutočňovaných fakultou. Štatút verejnej vysokej školy môže určiť príslušnosť ďalších zamestnancov zaradených na fakulte k jej akademickej obci. Dôvodom, že príslušnosť ďalších zamestnancov k akademickej obci fakulty určuje štatút vysokej školy (a nie štatút fakulty) je to, že vysoká škola má mať v tejto otázke jednotný prístup. Tento postup umožňuje, že všetci členovia akademickej obce fakulty budú zároveň členmi akademickej obce vysokej školy a naopak, že všetci zamestnanci zaradení na fakulte, ktorí sú členovia akademickej obce vysokej školy, sú aj členmi akademickej obce fakulty. 
K § 25 – Akademický senát fakulty
K § 26 – Pôsobnosť akademického senátu fakulty
Ustanovenia o akademickom senáte fakulty sú analogické k ustanoveniam o akademickom senáte verejnej vysokej školy. Zákon vymedzuje základné pravidlá pre štruktúru a spôsob zostavovania akademického senátu fakulty, ponecháva však akademickej obci fakulty právo určiť si ďalšie pravidlá v súlade so zákonom a vnútornými predpismi verejnej vysokej školy.
Významnou kompetenciou akademického senátu fakulty je voľba kandidáta na dekana a právo navrhovať odvolanie dekana z funkcie. Ak nie je rozhodnutie akademického senátu fakulty týkajúce sa návrhu kandidáta na dekana v rozpore s týmto zákonom, rektor ho musí rešpektovať (§ 27 odsek 2).
K § 27 - Dekan
Pôsobnosť dekana je odvodená od jeho postavenia ako vrcholného riadiaceho orgánu fakulty. Vo vymedzených veciach týkajúcich sa fakulty koná v mene vysokej školy (§ 22 ods. 1).
Novým prvkom je menovanie dekana rektorom, pričom voľba kandidáta na dekana zostáva naďalej v kompetencii akademického senátu fakulty. Táto zmena na jednej strane odstraňuje niektoré technické problémy, ktoré súčasná legislatíva nerieši a súvisí aj so snahou o posilnenie integrity vysokej školy a nový postup je analogický s postupom pri menovaní rektora. Odvolanie dekana fakulty rektorom vysokej školy bez návrhu akademického senátu fakulty je mimoriadnym prostriedkom v prípadoch, keď si dekan závažným spôsobom neplní svoje povinnosti alebo poškodzuje záujem vysokej školy alebo fakulty a akademický senát fakulty ostáva nečinný. Aj toto rozhodnutie rektora však podlieha súhlasu akademického senátu príslušnej fakulty.
Napriek tomu, že zákon nezachováva doterajšiu právnu subjektivitu fakúlt, ním ustanovené kompetencie dekana a akademického senátu fakulty vytvárajú dostatočný priestor pre iniciatívu, ale aj zodpovednosť fakulty pri poskytovaní vzdelávania, formovaní vlastného profilu a zabezpečovaní kvality. 
K § 28 – Vedecká rada fakulty
K § 29 – Pôsobnosť vedeckej rady fakulty 
Zloženie a pôsobnosť vedeckej rady fakulty sú upravené analogicky ako v prípade vedeckej rady verejnej vysokej školy (§ 11 a 12). Za externých členov vedeckej rady fakulty sa nepovažujú zamestnanci zaradení na iných fakultách alebo súčastiach vysokej školy, ktorej je fakulta súčasťou, ak sú členmi akademickej obce tejto vysokej školy.
Vedecká rada fakulty sleduje a hodnotí plnenie základných úloh fakulty v oblasti vzdelávacej činnosti, vedy, techniky alebo umenia a prerokúva dlhodobý zámer fakulty. 
Vedecká rada fakulty má rozhodujúcu právomoc pri schvaľovaní študijných programov uskutočňovaných fakultou. 
Vedecká rada fakulty prerokúva habilitácie docentov a rozhoduje o ich výsledku.
Vedecká rada fakulty prerokúva kritériá habilitácií docentov a kritériá vymenovania profesorov, návrhy na vymenovanie profesorov, všeobecné kritériá na obsadzovanie miest profesorov a docentov na fakulte, konkrétne podmienky výberového konania na obsadzovanie miest profesorov na fakulte, návrhy dekana na obsadenie miest hosťujúcich profesorov. Prerokované návrhy potom podliehajú konečnému schváleniu vedeckou radou vysokej školy. 
K § 30 – Vedúci zamestnanci fakulty
Zákon určuje vedúcich zamestnancov fakulty, ich miesta sa obsadzujú výberovým konaním. Spôsob výberového konania určí vnútorný predpis fakulty.
Postavenie tajomníka v rámci fakulty je obdobné postaveniu kvestora v rámci vysokej školy.
K § 31 – Vnútorné predpisy fakulty
Ako vnútorné predpisy fakulty sú súhrnne označené dokumenty, ktoré upravujú jej vnútorné záležitosti. Na rozdiel od doteraz platnej právnej úpravy sa výslovne vyžaduje súlad vnútorných predpisov fakulty s vnútornými predpismi vysokej školy (§ 20 ods. 3).
Vo vyznačených prípadoch, ako sú napríklad študijný poriadok, sa fakulta môže priamo riadiť zodpovedajúcim predpisom vysokej školy. Môže si však vytvoriť aj predpis vlastný, ak rozhodne, že vnútorný predpis verejnej vysokej školy si potrebuje na vlastné podmienky podrobnejšie doplniť. 
Súlad štatútu fakulty a študijného poriadku s vnútornými predpismi vysokej školy potvrdzuje schválením akademický senát vysokej školy. Schválenie ostatných predpisov je v kompetencii fakulty, ale odporúča sa rešpektovať jednotné pravidlá vysokej školy najmä v predpisoch, ktoré sa dotýkajú študentov.
K § 32 – Bohoslovecké fakulty verejných vysokých škôl
Tento paragraf zabezpečuje aplikovateľnosť zákona i na bohoslovecké fakulty verejných vysokých škôl a jeho primeranosť k podmienkam života cirkví a náboženských spoločností.
K § 33 až 37 – Špecializované výučbové zariadenia verejných vysokých škôl
Špecializované výučbové zariadenia verejných vysokých škôl sú súčasti verejných vysokých škôl, samostatné právnické osoby založené verejnými vysokými školami alebo pracoviská, s ktorými majú verejné vysoké školy uzatvorené zmluvy, ktoré slúžia na praktickú výučbu v študijných odboroch, ktoré takúto výučbu vyžadujú. Aj keď všetky špecializované výučbové zariadenia nemusia byť súčasťami verejných vysokých škôl, zaraďujeme ich do tejto časti kvôli úplnosti.
Bližšie špecifikované sú niektoré pracoviská, ktoré sú charakteristické pre určité typy vysokých škôl, ako sú fakultné nemocnice, kliniky a lekárne, cvičné školy a cvičné školské zariadenia, bohoslovecké semináre alebo pracoviská špecializovaných vysokých škôl, ako sú vysokoškolské poľnohospodárske podniky a vysokoškolské lesnícke podniky. Do tejto skupiny pracovísk však môžu patriť aj iné špecializované výučbové pracoviská.
Ak sa v zákone navrhuje prevod majetku štátu, ktorý majú v správe vysoké školy, tak jedinou výnimkou je využívanie poľnohospodárskej pôdy vo vysokoškolských poľnohospodárskych podnikoch a lesného majetku štátu vo vysokoškolských lesníckych podnikoch, u oboch sa s prevodom tohto majetku štátu do vlastníctva vysokých škôl neuvažuje.
Predpisy pre tieto pracoviská majú zvyčajne charakteristické črty, ktoré súvisia s ich špecializovaným poslaním, a môžu sa líšiť aj podľa rôzneho vzťahu k vysokej škole.
K tretej hlave – Správna rada verejnej vysokej školy
K § 38 – Správna rada verejnej vysokej školy
K § 39 – Pôsobnosť správnej rady verejnej vysokej školy
Správna rada verejnej vysokej školy je nový orgán, ktorého hlavným poslaním je v rámci pôsobnosti danej zákonom posilňovanie väzby verejnej vysokej školy a spoločnosti. Správna rada tiež presadzuje zohľadňovanie verejného záujmu v činnosti verejnej vysokej školy, najmä v súvislosti s využívaním jej majetku a finančných prostriedkov poskytnutých verejnej vysokej škole štátom. 
Správna rada verejnej vysokej školy má 13 členov a vymenúva ich minister. Šesť členov navrhuje so súhlasom akademického senátu verejnej vysokej školy rektor. Šesť členov navrhuje minister, rektor sa má možnosť k nim vyjadriť. Do správnej rady sú navrhovaní najmä predstavitelia verejného života vrátane podnikateľskej oblasti a územnej samosprávy a predstavitelia ústredných orgánov štátnej správy zodpovední za školstvo, financie, hospodárstvo a sociálnu oblasť. Jedného člena navrhuje akademický senát verejnej vysokej školy. 
Zasadnutie správnej rady verejnej vysokej školy zvoláva jej predseda, a to najmenej dvakrát ročne. Spôsob rokovania správnej rady upravuje jej štatút, ktorý na návrh rektora po súhlase akademického senátu schvaľuje minister. 
Správna rada vydáva predchádzajúci písomný súhlas s návrhom rektora na právne úkony, ktoré sú taxatívne v zákone vymenované. Správna rada sa vyjadruje k zásadným otázkam verejnej vysokej školy, najmä k návrhu rozpočtu a k hospodáreniu verejnej vysokej školy. Činnosť členov správnej rady je úkonom vo všeobecnom záujme.
K tretej časti – Štátne vysoké školy
K § 40 – Štátne vysoké školy
Špecifikuje sa, že štátnymi vysokými školami sú vojenské a policajné vysoké školy.
K § 41 – Vojenské vysoké školy
K § 42 – Policajné vysoké školy
Zákon vymedzuje zvláštnosti vojenských vysokých škôl a policajných vysokých škôl v porovnaní s verejnými vysokými školami. Odlišnosti týchto vysokých škôl ako štátnych vysokých škôl súvisia s charakterom ich hospodárenia ako štátnych rozpočtových organizácií. Ďalšie odlišnosti vychádzajú z iného charakteru vzťahu týchto vysokých škôl k príslušnému rezortnému ministerstvu, ktorým je u vojenských vysokých škôl Ministerstvo obrany SR a u policajných vysokých škôl Ministerstvo vnútra SR.
K štvrtej časti – Súkromné vysoké školy
K § 43 – Súkromné vysoké školy
K § 44 – Vnútorné predpisy súkromnej vysokej školy
K § 45 – Ďalšie povinnosti súkromnej vysokej školy
Podmienkou pôsobenia právnickej osoby ako súkromnej vysokej školy je štátny súhlas, ktorý vydáva za stanovených podmienok vláda. Žiadosť o udelenie štátneho súhlasu podáva právnická osoba, ktorá chce pôsobiť ako súkromná vysoká škola. Tento postup umožňuje zjednodušenie pôsobenia zahraničných vysokých škôl na území SR, podľa doterajšej právnej úpravy bolo potrebné pobočku zahraničnej vysokej školy zriadiť zákonom ako novú vysokú školu.
Zákon vymedzuje podmienky pre udelenie štátneho súhlasu, ako aj dôvody pre jeho neudelenie a odňatie štátneho súhlasu. Základnou podmienkou pre udelenie štátneho súhlasu je existencia dlhodobého zámeru súkromnej vysokej školy, kladné stanovisko Akreditačnej komisie k predloženým študijným programom a predloženie požadovaných vnútorných predpisov zodpovedajúcich požiadavkám zákona.
Súkromná vysoká škola má právo určiť si vlastnú akademickú a administratívnu štruktúru. 
Zákon ustanovuje základné povinnosti súkromnej vysokej školy, ktoré primeraným spôsobom vychádzajú z povinností verejnej vysokej školy. Aby mohlo ministerstvo sledovať zachovanie spôsobilosti súkromnej vysokej školy poskytovať kvalitné vysokoškolské vzdelávanie, zákon jej stanovuje ďalšie povinnosti. 
K piatej časti – Študijný odbor, študijný program a študijný plán 
K § 46 – Študijný odbor
Zákon prináša zásadne nový prístup do oblasti študijných odborov. Rozlišuje sústavu študijných odborov ako celoštátne platný štandardný zoznam oblastí poznania, ktoré môžu byť predmetom uceleného vysokoškolského vzdelávania a študijné programy v jednotlivých študijných odboroch ako súbory vzdelávacích aktivít (jednotiek študijného programu) a pravidiel zostavených tak, že úspešné absolvovanie týchto vzdelávacích aktivít pri zachovaní zodpovedajúcich pravidiel umožňuje získať vysokoškolské vzdelanie v príslušnom študijnom odbore, alebo v kombinácii študijných odborov.
Za spravovanie sústavy študijných odborov zodpovedá ministerstvo. Zákon upravuje postup dopĺňania sústavy i jej zmien. Dopĺňanie a zmeny sústavy študijných odborov vykonáva ministerstvo spravidla na základe podnetov z vysokých škôl. Z dôvodu potreby rešpektovať zásady odbornosti sú akékoľvek zmeny v sústave študijných odborov podmienené vyjadrením Akreditačnej komisie. Vzhľadom na rozsah a záväznosť sústavy študijných odborov budú podrobnosti týkajúce sa uvedenej sústavy upravené všeobecne záväzným právnym predpisom. 
K § 47  –  Študijný program a študijný plán
Zavádza sa pojem študijný program ako základná obsahová a organizačná jednotka vysokoškolského vzdelávania. V súlade s terminológiou používanou v Európskej únii je študijný program chápaný ako projekt štúdia zahŕňajúci obvykle viacero ciest vedúcich k jeho úspešnému ukončeniu. Z pohľadu študenta je jeho konkrétna študijná cesta vyjadrená jeho študijným plánom vytvoreným podľa pravidiel v rámci študijného programu.
Zákon vymenúva hlavné charakteristiky bližšie určujúce študijný program. Študijný program je viazaný na študijný odbor; hovoríme o študijnom programe v danom študijnom odbore.
Študijný program možno uskutočňovať aj v kombinácii dvoch študijných odborov. V prípade ich rovnomerného zastúpenia v študijnom programe hovoríme o medziodborovom štúdiu. Inak je jeden študijný odbor hlavný a druhý vedľajší.
Novou charakteristikou študijného programu je štandardná dĺžka štúdia, ktorá sa vyjadruje v akademických rokoch. Nie je to povinná doba štúdia. Študenti môžu splniť podmienky pre absolvovanie daného študijného programu tak v kratšom, ako i v dlhšom čase ako je štandardná dĺžka štúdia. Aj z dôvodu zavedenia kreditového systému štúdia, ktorý si vyžaduje zostavovanie individuálneho študijného plánu študenta, potrebuje študent odbornú pomoc, a preto sa zavádza funkcia študijného poradcu. 
K § 48 – Bakalársky študijný program
K § 49 – Magisterský študijný program, inžiniersky študijný program a doktorský študijný program
K § 50 – Doktorandský študijný program
Zákon zavádza trojstupňové vysokoškolské vzdelávanie v rámci príslušných študijných programov, ktoré pozostáva z bakalárskeho študijného programu ako prvého stupňa, magisterského študijného programu, inžinierskeho študijného programu a doktorského študijného programu ako druhého stupňa resp. ako spojeného prvého a druhého stupna a doktorandského študijného programu ako tretieho stupňa. Úspešné absolvovanie bakalárskeho študijného programu predstavuje získanie vysokoškolského vzdelania. Zákon určuje pre každú vysokú školu povinnosť uskutočňovať štúdium v prvom stupni (§ 4 ods. 5). Predpokladá sa, že iba časť absolventov bakalárskeho študijného programu bude pokračovať v štúdiu v magisterskom študijnom programe. Sleduje sa tým prispôsobenie vysokoškolského vzdelávania potrebám praxe pri rešpektovaní ekonomickej efektivity. Obmedzenie počtu študentov magisterského štúdia umožní rozšíriť možnosti poskytovania bakalárskeho štúdia. 
Bakalárske štúdium bolo zavedené už zákonom č. 172/1990 Zb. o vysokých školách. Bolo však upravené len ako ucelená časť vysokoškolského štúdia. Nová úprava, ktorá vychádza v prvom rade z Bolonskej deklarácie, chápe bakalárske štúdium (absolvovanie bakalárskeho študijného programu) ako plnohodnotný prvý stupeň vysokoškolského vzdelávania, ktorý umožňuje absolventom kvalifikované uplatnenie sa v praxi alebo pokračovanie v nadväzujúcom magisterskom štúdiu (magisterskom študijnom programe).
Magisterský, inžiniersky a doktorský študijný program sa zameriava na získanie teoretických poznatkov založených na súčasnom stave vedeckého poznania, na výskumnú činnosť smerujúcu k získaniu nových výsledkov a na zvládnutie ich použitia pri vykonávaní povolania a na rozvinutie schopnosti tvorivej činnosti; v oblasti umenia sa zameriava na náročnú umeleckú prípravu a rozvíjanie talentu. Zákon v nadväznosti na historické tradície časti stredoeurópskeho regiónu zachováva možnosť vykonať po ukončení magisterského štúdia (absolvovaní magisterského študijného programu) rigoróznu skúšku a získať príslušný tradičný akademický titul („profesijný doktorský“ titul). 
Podmienkou prijatia na štúdium študijného programu druhého stupňa je riadne ukončenie prvého stupňa štúdia spojené s vykonaním predpísanej štátnej skúšky alebo štátnych skúšok a udelením príslušného akademického titulu. 
Doktorandský študijný program je študijný program tretieho stupňa a zameriava sa na získanie teoretických poznatkov založených na súčasnom stave vedeckého a umeleckého poznania a najmä na vlastnom príspevku študenta k nemu, ktorý je výsledkom vedeckého bádania a samostatnej tvorivej činnosti v oblasti výskumu alebo vývoja alebo samostatnej teoretickej a tvorivej činnosti v oblasti umenia. 
Keďže sa okrem vydania všeobecne záväzného právneho predpisu o poskytovaní štipendií doktorandom neprepokladá vydanie osobitného predpisu pre vykonávanie doktorandského študijného programu, upravuje sa doktorandské štúdium podrobnejšie v 22 odsekoch. Štandardná dĺžka doktorandských študijných programov v dennej forme je v závislosti od študijného odboru 3 roky alebo 4 roky. Súčasťou doktorandského štúdia v dennej forme je vykonávanie pedagogickej činnosti alebo inej odbornej činnosti súvisiacej s pedagogickou činnosťou. Rozsah tejto činnosti je limitovaný maximálne na štyri hodiny týždenne v priemere za obdobie akademického roku, v ktorom prebieha výučba, čo v prípade semestrov s 15 týždňami výučby predstavuje maximálne 120 hodín činnosti za rok. V ustanoveniach je upravené aj postavenie nevysokoškolských inštitúcií (externých vzdelávacích inštitúcií) podieľajúcich sa uskutočňovaní doktorandských študijných programov. Osobitne v posledných troch odsekoch je upravená možnosť uzatvorenia dohody o spoločných obhajobách dizertačných prác v akreditovaných študijných odboroch so zahraničnou vysokou školou, čo doteraz nebolo právne upravené, avšak prax si to vyžadovala a vyžaduje. Dôvodom podrobnejšej úpravy o doktorandskom študijnom programe je zabezpečenie vytvorenia legislatívnych podmienok na kvalitné uskutočňovanie doktorandského študijného programu. 
Pokiaľ ide o pôsobenie nevysokoškolských inštitúcií v doktorandskom štúdiu, zákon prináša riešenie viacerých vleklých problémov v tejto oblasti. Nevysokoškolská inštitúcia, ktorá získa pre daný študijný odbor právo podieľať sa na uskutočňovaní študijného program (po získaní takéhoto práva o nej hovoríme ako o externej vzdelávacej inštitúcii), sa môže podieľať na doktorandskom štúdiu poskytovanom vysokou školou v danom študijnom odbore. Externá vzdelávacia inštitúcia vypíše témy dizertačných prác a určí k nim školiteľov, vysoká škola, ktorá má akreditáciu pre príslušný študijný program, zaradí tieto témy do ponuky spolu s vlastnými témami. Ak si uchádzač o doktorandské štúdium vyberie tému vypísanú externou vzdelávacou inštitúciou a je prijatý, stáva sa študentom vysokej školy, ale vedeckú časť svojho študijného programu vykonáva v externej vzdelávacej inštitúcii. V takomto prípade sa dizertačná skúška aj obhajoba dizertačnej práce koná pred spoločnou komisiou s paritným zastúpením vysokej školy aj externej vzdelávacej inštitúcie. Vysokoškolský diplom udeľuje absolventovi vysoká škola. 
K šiestej časti – Štúdium na vysokej škole
K § 51 - Základné ustanovenia
Zaručuje sa právo občana študovať na vysokej škole zvolený študijný program, pokiaľ splní požadované podmienky na prijatie na štúdium a ak má vysoká škola dostatočnú kapacitu. Ak vysoká škola nemá dostatočnú kapacitu na prijatie všetkých uchádzačov o štúdium, ktorí splnili požadované podmienky, stáva sa podmienkou pre prijatie preukázaná miera schopností na štúdium, pričom prednosť majú uchádzači, ktorí splnili požiadavky vysokej školy na vyššej úrovni.  
Vysokej škole sa povoľuje prijímať študentov len na štúdium akreditovaných študijných programov. 
Na rozdiel od súčasného zákona, návrh nového zákona výslovne uvádza možnosť vysokej školy stanoviť pre štúdium daného študijného programu počet prijímaných študentov. Ministerstvo má však právo v zákonom stanovenom rozsahu rozhodnúť v odôvodnených prípadoch o obmedzení medziročného nárastu počtu študentov v dennej forme štúdia, na ktorých bude poskytovať finančné prostriedky (§ 98 ods. 2 písm. f)).
K § 52 – Základné podmienky prijatia na štúdium
Podmienkou prijatia na štúdium študijného programu druhého a tretieho stupňa je absolvovanie študijného programu predchádzajúceho nižšieho stupňa.
K § 53 – Ďalšie podmienky prijatia na štúdium
Prijímanie na štúdium študijného programu je v kompetencii vysokej školy alebo fakulty. Vysoká škola alebo fakulta určí, do akej miery akceptuje výsledky štúdia na strednej škole a ako posúdi ďalšie požadované schopnosti uchádzačov. 
Vysoká škola alebo fakulta je povinná včas zverejniť časové obmedzenie pre podávanie prihlášok, termín prijímacej skúšky a podmienky, spôsob overovania schopností na štúdium, atď. tak, aby sa mal uchádzač možnosť náležito pripraviť na prijímacie konanie. Vzhľadom na viaceré negatívne skúsenosti sa zaviedlo ustanovenie odseku 2, ktorý upravuje, že ďalšie podmienky určené vysokou školou na prijatie na štúdium študijného programu prvého stupňa nesmú presahovať rozsah stredoškolského učiva. Kritériom na posúdenie uvedeného rozsahu sú učebné osnovy v maturitných učebných odboroch na stredných školách. Zverejnenie predpokladaného počtu uchádzačov prijímaných na štúdium daného študijného programu pomáha uchádzačom pri rozhodovaní o voľbe vhodného študijného programu pri zvážení vlastných schopností a dosiahnutých študijných výsledkov. Vysoká škola alebo fakulta informácie o prijímaní na štúdium jednotlivých študijných programov zverejňuje mnohými spôsobmi, zákon však ukladá povinnosť zverejniť uvedené informácie na úradnej výveske vysokej školy a hromadným spôsobom podľa zákona č. 211/2000 Z. z. Súčasný zákon neupravuje uvedenú problematiku v takom rozsahu, ako je uvedená v tomto návrhu. Dôvodom rozšírenej úpravy je najmä vytvorenie zákonných podmienok na ďalšie spriehľadnenie procesu prijímania uchádzačov na vysoké školy. 
K § 54 – Prijímacie konanie
Zákon upravuje časový a formálny postup prijímacieho konania. Ďalej definuje orgán, ktorý rozhoduje o prijatí na štúdium, ktorým je rektor v prípade študijných programov, ktoré sa neuskutočňujú na fakulte, dekan v prípade študijných programov uskutočňovaných fakultou a orgán určený vnútorným predpisom v prípade študijných programov uskutočňovaných súkromnou vysokou školou. Vzhľadom na autonómiu vysokých škôl sa na rozhodnutia orgánov akademickej samosprávy nevzťahujú všeobecné predpisy o správnom konaní. Právo uchádzača na opravný prostriedok je vymedzené osobitným spôsobom ako možnosť podať žiadosť o preskúmanie rozhodnutia. Preskúmanie rozhodnutia zostáva v kompetencii orgánov akademickej samosprávy vysokej školy, pričom rozhodnutie rektora je konečné. Vybavovanie žiadostí o preskúmanie rozhodnutia o výsledku prijímacieho konania neovplyvňuje termín skončenia prijímacieho konania. 
Vzhľadom na spoločenskú závažnosť a sledovanosť procesu prijímania uchádzačov na štúdium verejnosťou je v zákone táto problematika rozpracovaná pomerne podrobne. 
V záujme toho, aby vysoká škola alebo fakulta pružne umožnila štúdium čo najväčšiemu počtu uchádzačov, upravuje ustanovenie odseku 7 právo vysokej školy alebo fakulty požadovať od prijatých uchádzačov informáciu, či sa zapíšu na štúdium, aby v negatívnom prípade mohla ponúknuť miesto ďalšiemu uchádzačovi v poradí podľa výsledkov prijímacieho konania. 
K § 55 – Zápis na štúdium
K § 56  – Formy štúdia
K § 57 – Akademický rok a jeho organizácia
Zákon určuje termíny, ktoré sú určujúce pre vznik akademických práv a pre uplatnenie práv a povinností študenta vysokej školy. Práva a povinnosti študenta vysokej školy nadobúda prijatý uchádzač o štúdium dňom zápisu na štúdium, ktorý určí vysoká škola alebo fakulta. Oproti doterajším právnym úpravám sa upravuje aj zánik práva uchádzača na štúdium v prípade, že neposkytne požadovanú informáciu o zápise na štúdium, alebo ak do určeného termínu neodpovie. Jednoznačne sa určuje začiatok a koniec akademického roka, pričom jeho organizačné členenie na semestre alebo trimestre je v kompetencii vysokej školy.  
Zákon rozlišuje dennú a externú formu štúdia. Zavádza ďalej prezenčnú, dištančnú a kombinovanú metódu štúdia. Tieto termíny si upravujú t. č. vysoké školy v ich štatútoch často rozdielnym spôsobom. V záujme zjednotenia sa preto prijala zákonná úprava, ktorá má zmysel aj pre prípadné odlišné právne nároky. Študijný program v oboch formách štúdia sa môže uskutočňovať uvedenými metódami.
K § 58 – Kreditový systém
V snahe otvoriť možnosti pre autoprofiláciu študenta a umožnenie individuálneho tempa štúdia, ako aj na podporu mobility študentov v rámci Slovenskej republiky i v medzinárodnom meradle, zákon predpokladá plošné zavedenie používania kreditového systému na hodnotenie práce študenta. Pre zabezpečenie kompatibility kreditových systémov na jednotlivých vysokých školách vydá ministerstvo záväzný predpis s rámcovým usmernením pre ich tvorbu a uplatňovanie.
K § 59 – Štátne skúšky, rigorózne skúšky
Vzhľadom na celospoločenský význam vysokoškolského vzdelávania sú vyvrcholením vysokoškolského štúdia už tradične štátne skúšky. Riadnemu skončeniu každého stupňa vysokoškolského štúdia a udeleniu akademického titulu musí predchádzať štátna skúška alebo štátne skúšky. Ustanovenia § 65 určujú základné požiadavky na zloženie skúšobných komisií, na priebeh štátnej skúšky ako aj na rozhodovanie komisie. Zostavenie skúšobnej komisie je v plnej kompetencii dekana fakulty alebo rektora vysokej školy pre študijné programy neuskutočňované na fakulte. Podrobnosti o štátnej skúške môže upraviť vnútorný predpis vysokej školy alebo fakulty. V záujme zvýšenia kvality, objektívnosti a spätosti s praxou sú do skúšobných komisií spravidla zaraďovaní aj významní odborníci v danom študijnom odbore z iných vysokých škôl, z právnických osôb výskumu a vývoja alebo z praxe.
K § 60 – Prerušenie štúdia
Zákon umožňuje študentom prerušiť štúdium študijného programu. Vysoká škola alebo fakulta určí vo svojom študijnom poriadku dôvody, pre ktoré možno štúdium prerušiť, ako aj čas prerušenia. Určí tiež možnosti opakovaného prerušenia a prípustný celkový čas prerušení počas štúdia daného študijného programu. Študent by mal mať určitú voľnosť pri organizovaní svojho vzdelávania, ale nie na úkor kvality nadobudnutého vzdelania.
Významná je skutočnosť, že počas prerušenia štúdia nie je osoba študentom vysokej školy so všetkými právnymi dôsledkami a že po skončení času prerušenia štúdia sa osoba stáva opäť študentom vysokej školy.
K § 61 – Riadne skončenie štúdia
Zákon stanovuje čas skončenia štúdia ako deň, v ktorom bola splnená posledná podmienka pre skončenie štúdia daného študijného programu. Zvyčajne je to deň úspešného vykonania štátnej skúšky. Dňom skončenia štúdia prestáva byť osoba študentom so všetkými právnymi dôsledkami.
Odovzdanie dokladov o riadnom skončení štúdia možno uskutočniť dodatočne slávnostným spôsobom. Deň odovzdania dokladov o vzdelaní (promócie) však nie je dňom, kedy osoba prestáva byť študentom vysokej školy.
K § 62 – Iné skončenie štúdia
Zákon upravuje iné spôsoby skončenia štúdia. Môže súvisieť s rozhodnutím študenta, neplnením povinností zo strany študenta alebo z dôvodu vylúčenia zo štúdia. V prípade straty (pozastavenia) alebo zániku (odňatia) práva udeľovať po jeho úspešnom absolvovaní zodpovedajúci titul (študijný program prestane byť akreditovaný), je vysoká škola povinná ponúknuť študentovi štúdium iného študijného programu. Akreditovaný študijný program môže byť zrušený len vtedy, ak sa zabezpečí študentom možnosť pokračovať v štúdiu rovnakého alebo podobného študijného programu. Ak študent ponuku neprijme, štúdium sa mu skončí.
Vzhľadom na právne dôsledky skončenia štúdia je presne stanovený deň skončenia štúdia pre jednotlivé prípady.
K § 63 – Doklady o štúdiu
K § 64 – Doklady o absolvovaní štúdia
Zákon vymenúva a definuje osobitne v § 63 doklady o štúdiu študijného programu a v § 64 osobitne doklady o absolvovaní štúdia študijného programu v študijnom odbore.
Vzhľadom na potrebu študenta preukazovať sa dokladom o štúdiu na vysokej škole, zavádza zákon nový doklad (preukaz študenta), ktorý má celoštátne jednotnú formu a ktorý bude všeobecne uznávaným preukazom študenta. Preukaz bude študent používať v rámci vysokej školy na preukazovanie svojej totožnosti alebo oprávnení, alebo voči iným fyzickým a právnickým osobám. Umožňuje do istej miery aj zabrániť zneužívaniu postavenia študenta neštudentom, ktorý sa takýmto preukazom nemôžu preukázať.  
Tradičným dokladom o štúdiu je výkaz o štúdiu (index). Vydávanie a používanie výkazu o štúdiu určí vnútorný predpis vysokej školy alebo fakulty, jeho používanie nie je povinné.
Výpis výsledkov štúdia ako doklad o štúdiu alebo doklad o absolvovanom štúdiu sa vydáva študentovi pre potreby preukazovania vykonaných povinností. Študenti určení v § 63 ods. 4  písm. a) až c) návrhu zákona dostanú doklad buď priamo (písm. a)), alebo na základe žiadosti (písm. b) a c)). Vysoká škola alebo fakulta môže za doklad na základe žiadosti študenta požadovať úhradu nákladov spojených s vyhotovením dokladu. Ide o významný doklad umožňujúci aj mobilitu študentov v súlade s kreditovým systémom, a preto na základe osobitnej žiadosti ho musí vydať vysoká škola  alebo fakulta v cudzom jazyku. Vydáva sa v súlade s príslušnými zásadami uverejnenými v predpise o kreditovom systéme. 
Vysokoškolský diplom a vysvedčenie o štátnej skúške sú tradičnými dokladmi o absolvovaní štúdia (§ 64). Návrh zákona upravuje ich náležitosti z hľadiska vysokoškolského štúdia. 
Novým dokladom o absolvovaní štúdia, ktorý zodpovedá medzinárodným odporúčaniam, je dodatok k diplomu. Má osobitný význam v súvislosti s mobilitou a voľným pohybom osôb aj v súvislosti s predpokladaným vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie. Týmto dokladom preukazuje absolvent štúdia určitého študijného programu podrobnosti o absolvovanom štúdiu a nadobudnutom vzdelaní. Jednotnú štruktúru určí na základe medzinárodných odporúčaní ministerstvo. Doklad dostane absolvent štúdia súčasne s diplomom.
K siedmej časti – Študenti vysokých škôl
K § 65 – Základné ustanovenia
Podľa tohto zákona je študent študentom vysokej školy. Zápisom na štúdium študijného programu uskutočňovaného na fakulte nie je dotknutá jeho príslušnosť k vysokej škole. Postavenie študenta je potom „študent vysokej školy zapísaný na štúdium študijného programu uskutočňovaného na fakulte“.
Osoba sa stáva študentom dňom zápisu na štúdium a prestáva ním byť dňom skončenia štúdia alebo dňom prerušenia štúdia. 
K § 66 – Práva študenta
Zákon zaručuje študentovi osobitné práva obsiahnuté v tomto paragrafe.
Práva spojené priamo so štúdiom podľa zvoleného študijného programu sú upravené študijným poriadkom vysokej školy alebo fakulty. Študijný poriadok by mal študentom umožniť v primeranej miere prispôsobovať si študijný plán vlastným potrebám. To súvisí nielen s možnosťou voľby predmetov, ale aj tempa štúdia, poradia absolvovania jednotiek študijného programu a učiteľa. Tieto možnosti ponúka kreditový systém štúdia.
Rozšírením predchádzajúcich práv je právo absolvovať časť štúdia na inej vysokej škole v Slovenskej republike alebo v zahraničí. Pre tento účel uzatvárajú vysoké školy dohody, v ktorých sa vymedzujú možnosti štúdia študentov partnerskej školy a uznávanie absolvovania jednotlivých jednotiek študijných programov na partnerskej škole. 
Právo využívať informačné zdroje a informačné technológie vysokej školy súvisí s rastúcim dôrazom na projektovo orientované štúdium s posilnením samostatnej tvorivej práce študentov. 
Ďalší okruh sa dotýka práva zúčastňovať sa na akademickej samospráve vysokej školy a aktívne sa zapájať do života akademickej obce.
Zákon určuje právo študenta na štipendium v zmysle štipendijného poriadku vysokej školy alebo fakulty.
K základným akademickým právam študentov patrí aj právo slobodne hlásať a uplatňovať svoje názory, vrátane možnosti vyjadrovať sa k vysokému školstvu ako celku, k vysokej škole a jej činnosti a ku kvalite vzdelávania. Vysoká škola alebo fakulta je povinná najmenej raz do roka umožniť študentom, aby sa formou anonymného dotazníka vyjadrili ku kvalite vzdelávania a k učiteľom.
K § 67 – Povinnosti študenta
Základnou povinnosťou študenta je študovať podľa pravidiel vyplývajúcich zo študijného programu, na ktorý sa zapísal, a zo študijného poriadku vysokej školy alebo fakulty.
Študent je ďalej povinný dodržiavať vnútorné predpisy vysokej školy a jej súčastí, chrániť a hospodárne využívať majetok vysokej školy, rešpektovať administratívne nariadenia súvisiace s jeho pôsobením na vysokej škole, uhrádzať školné a poplatky za štúdium.
K § 68 – Disciplinárny priestupok
Zákon vymedzuje základné charakteristiky disciplinárneho priestupku a z  toho plynúce disciplinárne opatrenia. Podrobnosti určuje disciplinárny poriadok vysokej školy (§ 14) alebo disciplinárny poriadok fakulty (§ 31). Disciplinárny poriadok má za cieľ predchádzať porušovaniu právnych alebo vnútorných predpisov, ako aj porušovaniu základných pravidiel občianskeho spolunažívania. Disciplinárne opatrenie má za cieľ najmä vychovávať študentov formou výstrahy (pokarhanie alebo podmienečné vylúčenie), ale v krajnom prípade aj vylúčiť študenta zo štúdia. Pri ukladaní disciplinárneho opatrenia sa posudzujú okolnosti spáchania priestupku a zvažuje sa dopad udelenia opatrenia na samotného študenta i na kolektív, v ktorom sa nachádza. Kompetencia ukladania disciplinárneho opatrenia je určená podľa toho, kde je študent zapísaný na štúdium študijného programu, teda ukladá ho rektor alebo dekan.
K § 69 – Register študentov
Zákon zavádza register študentov ako prostriedok pre presnú evidenciu študentov. Register sú povinné viesť vysoké školy. Zákon stanovuje, ktoré údaje sa musia do registra zaznamenávať. Vysoká škola si však môže zaznamenávať v registri i ďalšie údaje potrebné pre sledovanie štúdia.
Údaje z registra sú určené aj na štatistické a  rozpočtové účely. Preto ministerstvo určí po prerokovaní s vysokou školou jednotnú štruktúru informačnej vety.
Aby neprišlo k zneužitiu údajov z registra, záznamy do nej môžu robiť iba zamestnanci vysokej školy osobitne poverení na tento účel.
Údaje z registra študentov je vysoká škola povinná trvalo uchovávať.
K ôsmej časti – Zamestnanci vysokých škôl
K § 70 – Zamestnanci vysokých škôl
Zákon určuje tri základné skupiny zamestnancov vysokých škôl, ktorými sú „vysokoškolskí učitelia“, „výskumní a umeleckí pracovníci“ a „ostatní zamestnanci“.
Významným ustanovením je „prepísanie“ Zákonníka práce odsekom 2 tohto paragrafu, ktorý umožňuje zamestnancom vysokých škôl,  ktorí majú s vysokou školou pracovný pomer na ustanovený týždenný pracovný čas („plný úväzok“) mať ešte ďalší pracovný pomer v rozsahu do 50 % (Zákonník práce pripúšťa len 20 %).
K § 71 – Vysokoškolskí učitelia
Na rozdiel od doterajšieho voľného ustanovenia hovoriaceho o tom, že „na vysokých školách pôsobia ako učitelia ... profesori, docenti, hosťujúci profesori, hosťujúci docenti, odborní asistenti, asistenti ...“, zákon explicitne zavádza funkčné postavenie profesorov, docentov a ďalších vysokoškolských učiteľov, charakter pracovnej náplne v jednotlivých kategóriách  a kvalifikačné predpoklady s týmito funkciami spojené.
Vysokoškolský učiteľ vo funkcii  profesora je najvyššou odbornou autoritou kolektívu. Z pracovných povinností profesora je charakteristické najmä usmerňovanie práce kolektívu formovaním trendov vo vzdelávaní a výskumnej resp. umeleckej práci, zodpovednosť za odborný a kvalifikačný rast kolektívu, ako aj výchovu nových výskumných resp. umeleckých pracovníkov. Funkcia profesora je viazané na určitý študijný odbor a profesor zvyčajne zodpovedá za študijný program v tomto odbore.
Vysokoškolský učiteľ vo funkcii docenta má spolu s profesorom hlavnú zodpovednosť za výučbu určitej jednotky alebo skupiny jednotiek študijného programu, a to tak po stránke odborného zabezpečenia (tvorba osnov, príprava študijných materiálov), ako aj realizácie (prednášanie, usmerňovanie kolektívu vyučujúcich) a za vedenie výskumného resp. umeleckého tímu a výchovu nových výskumných resp. umeleckých pracovníkov.
Vzhľadom na požiadavky kladené na  profesorov sa ako kvalifikačný predpoklad na obsadenie tejto funkcie vyžaduje vedecko-pedagogický, resp. umelecko-pedagogický titul docenta v študijnom odbore alebo príbuznom, na ktorý je funkcia viazaná. Kvalifikačným predpokladom na obsadenie funkcie docenta je tiež titul docenta v danom alebo príbuznom študijnom odbore, na ktorý je funkcia viazaná. Na umelecké odbory sa táto podmienka nevzťahuje.
Zákon zavádza pojem riadny profesor a mimoriadny profesor. Riadny profesor je vo funkcii profesora a má aj titul „profesor“. Mimoriadny profesor je vo funkcii profesora, ale má len titul „docent“. Zavedenie inštitútu mimoriadneho profesora sleduje cieľ umožniť mladým a schopným vysokoškolským učiteľom prístup k funkciám profesorov.
Vysokoškolskí učitelia vo funkciách odborných asistentov a asistentov sa podieľajú na zabezpečení vzdelávania a na výskumnej resp. umeleckej činnosti, zvyčajne pod vedením profesorov a docentov. Minimálnym kvalifikačným predpokladom pre obsadenie týchto funkcií je ukončenie magisterského štúdia. Vysoká škola alebo fakulta si môže určiť ďalšie špecifické požiadavky na obsadzovanie týchto miest, napr. absolvovanie magisterského štúdia v určenom študijnom odbore, prax, publikačné aktivity a pod.
Vysokoškolský učiteľ vo funkcii lektora plní pomocné úlohy vo vzdelávaní, ktoré bližšie určuje vnútorný predpis vysokej školy alebo fakulty. Od lektorov sa nevyžaduje účasť na výskumnej resp. umeleckej činnosti. Minimálnym kvalifikačným predpokladom je ukončené bakalárske štúdium. Vysoká škola alebo fakulta si môže určiť ďalšie špecifické požiadavky na obsadzovanie týchto funkcií napr. študijný odbor ukončeného bakalárskeho štúdia. U lektora sa nevyžaduje aktívna účasť vo výskume. 
Zákon ukladá podľa pôsobenia vymenovať (rektor alebo dekan) študijného koordinátora, úlohou ktorého je zabezpečovať prípravu a koordináciu programov medzinárodnej spolupráce vo vzdelávacej oblasti, riešiť úlohy spojené s mobilitou študentov a organizovať zabezpečenie informačných balíkov o možnostiach štúdia na vysokej škole.
K § 72 – Vedecko-pedagogické tituly „docent“ a „profesor“
Profesori a docenti vysokej školy sú garantmi kvality vzdelávacej a výskumnej resp. umeleckej činnosti. Základnou kvalifikačnou požiadavkou na obsadenie funkcií  profesorov a docentov je habilitácia a získanie titulu „docent“ alebo „profesor“ v danom študijnom odbore. Odborník, ktorý vedecky, umelecky a pedagogicky pôsobí na vysokej škole sa môže uchádzať na vysokej škole, resp. fakulte o priznanie vedecko-pedagogického alebo umelecko-pedagogického titulu „docent“ alebo „profesor“. Zákon zachováva doterajší spôsob udeľovania týchto titulov s tým, že explicitne stanovuje, že jednou z podmienok pre získanie vedecko-pedagogického titulu „docent“ je vysokoškolské vzdelanie tretieho stupňa. Vyhláška určí podmienky a  postup ich získavania. 
Tituly „docent“ a „profesor“ sa udeľujú len v študijných odboroch, ktoré možno študovať v druhom stupni alebo v treťom stupni vysokoškolského štúdia alebo v spojenom prvom a druhom stupni vysokoškolského štúdia podľa § 49 ods. 3.
K § 73 – Obsadzovanie miest vysokoškolských učiteľov
Na zabezpečenie pedagogickej a výskumnej alebo umeleckej činnosti si vysoká škola alebo fakulta vytvorí vhodnú štruktúru pracovných miest a  štruktúru funkcií (funkčných miest) vysokoškolských učiteľov. Spôsob obsadzovania týchto miest má zabezpečiť výber vhodných uchádzačov a požadovanú trvalú aktivitu vysokoškolských učiteľov. Základným nástrojom je povinné výberové konanie pri obsadzovaní miest a  ustanovovaní  do funkcií  profesorov a docentov  a uzatváranie pracovného pomeru na  obdobie piatich rokov.  
Nárok na trvalú pracovnú zmluvu do dosiahnutia veku 65 rokov na miesto, ktoré získali, majú iba vysokoškolskí učitelia, ktorí získali funkčné miesto docenta alebo profesora tretí raz (pri započítavaní sa rovnako berie funkčné miesto profesora aj docenta, teda trvalé funkčné miesto profesora možno získať napríklad po dvojnásobnom získaní funkčného miesta docenta a následne funkčného miesta profesora. Započítavanie nie je viazané na funkčné miesto na jednej vysokej škole) a celkový čas pôsobenia v týchto funkciách je najmenej 9 rokov.
V prípade výkonu  funkcie rektora a dekana na vysokej škole a skončenia pracovného pomeru počas jej výkonu sa pracovný pomer predlžuje do konca funkčného obdobia (odsek 6).
Zákon umožňuje dekanovi (v prípade učiteľov zaradených na fakulte) a rektorovi (v prípade učiteľov nezaradených na fakulte) uvoľniť vysokoškolského učiteľa na primerané časové obdobie z pedagogických úloh a umožniť mu aby sa venoval iba vedeckej alebo umeleckej práci. Tvorivé voľno sa poskytuje na vykonanie určitej tvorivej aktivity, ktorá vyžaduje sústredenú prácu a uvoľnenie od bežných pracovných povinností. Počas tohto voľna patrí učiteľovi mzda. Pri posudzovaní žiadosti berie dekan alebo rektor do úvahy možnosti pracoviska z hľadiska zabezpečenia vzdelávacích úloh, dôvod žiadosti a ďalšie okolnosti. Po skončení tvorivého voľna je učiteľ v súlade s vnútornými predpismi vysokej školy alebo fakulty povinný preukázať dosiahnuté výsledky.
Zákon definuje vekovú hranicu 65 rokov pre skončenie pracovného pomeru všetkých vysokoškolských učiteľov (výnimku predstavujú učitelia, ktorí v čase dosiahnutia veku 65 rokov zastávajú funkciu rektora alebo dekana, aby mohli dokončiť funkčné obdobie). Ukončenie pracovného pomeru sa uskutočňuje ku koncu akademického roka, počas ktorého dosiahol vek 65 rokov. Nový pracovný pomer možno uzavrieť aj opakovane vždy iba na čas jedného roka.
Na zabezpečenie niektorých úloh, ktoré nevyžadujú trvalú prítomnosť učiteľa na pracovisku, napr. vedenie špeciálnych cvičení alebo prednášok, môže dekan (rektor) na skrátený úväzok prijať zamestnanca na miesto vysokoškolského učiteľa.  Zákon umožňuje pružné riešenie takýchto prípadov tým, že prijímanie učiteľov na skrátený úväzok a na čas najviac jeden rok možno uskutočniť bez výberového konania.
K § 74 – Profesor emeritus
Zákon ustanovuje nový vedecko-pedagogický alebo umelecko-pedagogický titul “profesor emeritus” pre profesora staršieho ako 65 rokov, ktorý ukončil pracovný pomer s vysokou školou na mieste profesora. Titul udeľuje rektor na návrh vedeckej rady vysokej školy. Cieľom udelenie tohto titulu je jednak ocenenie celoživotných zásluh v oblasti vzdelávania a vedy alebo umenia a jednak možnosť vytvoriť rámec pre emeritného profesora pre pokračovanie vo výskumnej, umeleckej  alebo inej tvorivej činnosti na pôde vysokej školy.
K § 75 – Hosťujúci docent a hosťujúci profesor
Vysoká škola alebo fakulta môže pri zabezpečovaní vzdelávacej a výskumnej alebo umeleckej činnosti využívať na obmedzený čas nepresahujúci dva roky aj významných odborníkov. Pre týchto odborníkov sa zriaďuje osobitná funkcia “hosťujúci docent“ alebo „hosťujúci profesor“.
Na obsadenie funkcií „hosťujúceho docenta“ a  „hosťujúceho profesora“ sa nevzťahujú ustanovenia § 79 o obsadzovaní miest vysokoškolských učiteľov, platia však ustanovenia § 77 týkajúce docentov a profesorov s výnimkou ods. 6.
K § 76 – Výskumní a umeleckí pracovníci
Výskumní a umeleckí pracovníci zabezpečujú úlohy v oblasti výskumnej, vývojovej a umeleckej činnosti. Pracovné miesta týchto pracovníkov si zriaďuje vysoká škola alebo fakulta podľa vlastnej potreby a možností. 
K deviatej časti – Akreditácia 
K prvej hlave – Akreditačná komisia
K § 77 –Zloženie a činnosť Akreditačnej komisie 
Akreditačná komisia sa zriaďuje ako poradný orgán vlády SR v záujme zabezpečenia vysokej odbornosti a kvality vedy a vzdelávania na vysokých školách vychádzajúc zo zásady garancie štátu nad kvalitou vedy a vzdelávania na vysokých školách. Aj keď členov komisie vymenúva vláda SR a návrh na ich vymenovanie dáva minister, v záujme objektivity návrhu sa k navrhnutým členom má právo vyjadriť aj reprezentácia vysokých škôl. Spôsob výberu návrhov na členov Akreditačnej komisie upravuje bližšie nariadenie vlády SR o Akreditačnej komisii. Členovia z radov významných osobností z odborných a vedeckých ustanovizní sú členmi Akreditačnej komisie z dôvodu zabezpečenia objektívnosti činnosti Akreditačnej komisie, jej neuzatvárania sa len do vysokoškolskej akademickej komunity. Ustanovuje sa povinné členstvo zahraničných odborníkov v Akreditačnej komisii. Predpokladá sa, že by mali byť aspoň dvaja, a to aj v súlade s možnosťami rozpočtu, lebo ich členstvo prináša určité zvýšenie výdavkov. Členstvo zahraničných odborníkov umožňuje širšiu medzinárodnú akceptáciu odbornosti pôsobenia komisie aj kvality vysokých škôl v Slovenskej republike i prinášanie nových prístupov a porovnávania na medzinárodnej úrovni. Pôvodný doteraz platný počet členov Akreditačnej komisie sa zvyšuje z 21 na 27 z dôvodu , že nová sústava študijných odborov bude mať v súlade so štandardom ISCED 9 širokých skupín študijných odborov. Takto bude možné na širokú skupinu odborov vyčleniť v priemere troch členov Akreditačnej komisie. Žrebovanie členov podľa tohto zákona má zabezpečiť kontinuitu pôsobnosti Akreditačnej komisie, pričom žreb s menom predsedu Akreditačnej komisie .sa zo žrebovania vylučuje. Nezlučiteľnosť členstva s vymenovanými funkciami je upravená z dôvodu možného konfliktu záujmov. Zánik členstva v komisii a odvolanie členov komisie sa upravuje v záujme pružnosti priebehu  zmien v zložení Akreditačnej komisie pri vzniku situácií uvedených v ustanoveniach tohto paragrafu. 
Vysokú odbornosť výkonu Akreditačnej komisie nie je možné zabezpečiť bez pracovných skupín, ktoré komisia zriaďuje v záujme vysokej odbornej úrovne posudzovania študijných programov v špecifických študijných odboroch, ktoré sú veľmi rozmanité a ani 27 členov komisie by ich nemohlo v plnej šírke obsiahnuť. Možnosť vymenúvania zahraničných odborníkov za členov pracovných skupín má podobné dôvody ako sú dôvody členstva zahraničných odborníkov v Akreditačnej komisii.. 
Činnosť členov Akreditačnej komisie a jej skupín je odborne i časovo mimoriadne náročná a vyžaduje veľmi mnoho odbornej práce aj vo voľnom čase, a preto možnosť poskytnutia odmeny za túto činnosť, ktorá má nielen významný národný, ale má aj medzinárodný praktický dosah na kvalitu vedy a vzdelávania na vysokých školách, je bezpochyby odôvodnená. Navrhnutý spôsob odmeňovania členov Akreditačnej komisie prostredníctvom zamestnávateľa sa považuje za reálne právne vhodné riešenie.
K § 78 – Pôsobnosť Akreditačnej komisie
Prvý odsek vystihuje zásadné úlohy Akreditačnej komisie. Akreditačná komisia plní dva zásadné druhy úloh, a to akreditačnú a evaluačnú.(hodnotiacu). Akreditačnú úlohu plní vyjadrovaním sa k spôsobilostiam vysokej školy  napr. uskutočňovať študijný program, alebo k spôsobilosti vysokej školy uskutočňovať habilitačné konanie alebo konanie na vymenovanie profesorov. Evaluačnú (hodnotiacu) úlohu plní v rámci komplexnej akreditácie činností vysokej školy vypracovaním hodnotenia plnenia poslania vysokej školy na základe analýzy jej činnosti. Spolu s hodnotením vypracúva aj odporúčania na zlepšenie práce vysokých škôl. 
Koncepcia ďalšieho rozvoja vysokého školstva na Slovensku pre 21. storočie pôvodne predpokladala oddelenie evaluácie a akreditácie a vytvorenie osobitného orgánu na evaluáciu. Návrh zákona zachováva doterajší charakter činnosti Akreditačnej komisie, v rámci ktorej sa pri doterajšej práci komisie v skutočnosti robila aj evaluácia v zmysle uvedenej koncepcie vypracovaním hodnotiacej správy pri akreditácii fakúlt. Predpokladá sa však, že postupom času by mohol vzniknúť evaluačný orgán patriaci vysokým školám, ktorého činnosť by nebola upravená týmto zákonom. Evaluácia, ktorú bude vykonávať akreditačná komisia podľa tohto zákona však nemá nič spoločné s evalváciou, ktorú doteraz Akreditačná komisia uskutočňovala (triedenie fakúlt a vysokých škôl na základe číselných ukazovateľov do skupín).
Akreditačná komisia aj doteraz informovala verejnosť o svojej činnosti, avšak príslušným ustanovením sa jej na to vytvára právny podklad. 
Zhrnutie pôsobnosti a cieľov Akreditačnej komisie v nadväznosti na príslušné ustanovenia návrhu tohto zákona na jednom mieste v ustanoveniach tohto paragrafu je nutné v záujme priehľadnosti jej kompetencií. Vzhľadom na možnosť výskytu rozmanitých situácií, ktoré ešte nemožno predvídať, alebo by zbytočne rozširovali rozsah zákona, ustanovenia upravujú aj kompetenciu komisie vydať stanovisko k ďalším záležitostiam týkajúcim sa vysokého školstva, ktoré jej predloží minister. 
Pôsobnosť Akreditačnej komisie vzhľadom na jej poslanie a odbornosť je prirodzená aj vo vzťahu k hodnoteniu výskumnej činnosti vysokých škôl podľa zákona o vede a technike, na ktorý príslušné ustanovenie zákona odkazuje. Úprava o oprávnenosti komisie požadovať od príslušných orgánov rôzne informácie a súčinnosť pre jej činnosť v tomto návrhu zákona je nevyhnutná okrem vecnej potreby aj z legislatívnych dôvodov, lebo podľa Ústavy SR možno povinnosti ukladať len zákonom. 
Dôvodom vydania nariadenia vlády o Akreditačnej komisii je potreba podrobnejšej úpravy niektorých postupov pri výkone pôsobnosti Akreditačnej komisie. 
Kritériá používané pri posudzovaní spôsobilosti podľa odseku 2 písm. a) až c) navrhuje Akreditačná komisia. Vyjadrujú sa k nim orgány reprezentácie vysokých škôl a schvaľuje ich ministerstvo. Všetky zmeny v návrhu kritérií v procese schvaľovania musí odsúhlasiť Akreditačná komisia.
K druhej hlave –Priznávanie práv a komplexná akreditácia činností vysokej školy
K § 79 Akreditácia jednotlivých činností vysokej školy a priznávanie práv
Návrh zákona bližšie odlišuje akreditáciu jednotlivých činností vysokej školy a komplexnú akreditáciu činností vysokej školy. Akreditácia jednotlivých činností vysokej školy (študijného programu, habilitačného konania a konania na vymenúvanie profesorov v študijnom odbore) sa uskutočňuje jednotlivo priebežne na základe žiadostí vysokých škôl. Komplexná akreditácia činností vysokej školy podľa § 80 je však plánovitý proces s pevne stanoveným obsahom a termínmi. Proces akreditácie príslušnej činnosti vysokej školy (napr. študijného programu) zahŕňa činnosť Akreditačnej komisie, ktorá na žiadosť vysokej školy posúdi jej spôsobilosť ako aj činnosť ministerstva, ktorou je priznanie odpovedajúceho práva vysokej škole. Proces akreditácie teda začína doručením žiadosti a úplných podkladov Akreditačnej komisii a končí sa rozhodnutím ministerstva (priznanie alebo nepriznane príslušného práva. Príslušné právo môže priznať ministerstvo len na základe vyjadrenia Akreditačnej komisie. Na rozdiel od súčasného stavu sa ruší oddelené právo konať rigorózne skúšky a toto právo sa automaticky priznáva vysokej škole, ktorá má právo udeľovania príslušného magisterského titulu.
Upresňuje sa, čo sa hodnotí v procese akreditácie študijného programu. Zdôrazňuje sa úloha výstupu študijného programu, teda študentov a absolventov. Medzi skutočnosti, ktoré sa hodnotia, pribúdajú požiadavky a spôsob výberu uchádzačov, ktoré majú dôležitú úlohu najmä pri študijných programoch druhého a tretieho stupňa. Pri akreditácii nových začínajúcich študijných programov sa umožňuje použiť osobitné kritériá, pretože pri ich otvorení nemôže škola spĺňať hneď všetky podmienky.
Právo vysokej školy uskutočňovať habilitačné konanie a  právo uskutočňovať konanie na vymenúvanie profesorov v požadovanom študijnom odbore podlieha tiež procesu akreditácie. Požiadať však o jeho priznanie však môže len tá vysoká škola, ktorá má v príslušnom študijnom odbore akreditovaný príslušný študijný program 2. alebo 3. stupňa). Upravuje sa, čo sa hodnotí pri akreditácii habilitačného konania a konania na vymenúvanie profesorov. Pri posudzovaní sa hodnotí aj úroveň príslušných kritérií na habilitácie docentov a vymenúvanie profesorov schválených vedeckou radou a ich dodržiavanie. Vyplýva z toho, že vysoká škola môže prísť o akreditáciu, ak sa tieto kritériá nebudú dodržiavať. 
V záujme objektívnosti rozhodovania bude mať Akreditačná komisia k dispozícii nielen hodnotiacu správu pracovnej skupiny ale aj vyjadrenie vysokej školy k tejto správe. Vyjadrenie vysokej školy spolu s vyjadrením Akreditačnej komisie bude mať k dispozícii pri rozhodovaní o priznaní alebo nepriznaní práva aj ministerstvo.
V ustanoveniach sa upravujú postupy pri priznávaní práv a ich prípadnom časovom obmedzení. Celkový prístup je založený na tom, že v 6 ročných cykloch budú prebiehať komplexné akreditácie, v rámci ktorých budú všetky práva vysokej školy prehodnocované. Preto, pokiaľ vysoká škola spĺňa všetky kritériá na akreditáciu danej činnosti a dá sa očakávať, že ich bude spĺňať do najbližšej komplexnej akreditácie činností vysokej školy, priznanie práva nie je potrebné časovo obmedzovať. Každý študijný program, na ktorom sú zapísaní študenti, môže byť v jednom z nasledujúcich stavov: vysoká škola má priznané právo udeľovať odpovedajúci titul, vysoká škola má toto právo pozastavené, vysoká škola má toto právo odňaté. Pritom pozastavenie práva neznamená, že vysoká škola nesmie udeliť titul svojim študentom.
Ustanovenia poskytujú časovú šancu vysokej škole na splnenie požadovaných kritérií, ak ich nespĺňa, ale zároveň umožňujú aj Akreditačnej komisii kontrolovať, či vysoká škola aj v období, keď má priznané práva, spĺňa odpovedajúce podmienky.  
K § 80 – Komplexná akreditácia činností vysokej školy
Termín „Komplexná akreditácia činností vysokej školy“ sa použil preto, aby bolo jasné, že ide o celkovú akreditáciu činností vysokej školy a nie o akreditáciu inštitúcie. Komplexná akreditácia činností vysokej školy má svoj presne vymedzený obsah, rozsah, postup aj lehoty. Je to proces, ktorý odpovedá súčasnému procesu akreditácie, ktorý sa uskutočňuje po fakultách. Obsahuje všetky doterajšie prvky akreditácie fakúlt, ale organizačne usporiadaný tak, aby Akreditačná komisia mohla vypracovať aj hodnotiacu správu o vysokej škole ako celku. Zabezpečí sa to tak, že komplexná akreditácia činností vysokej školy prebehne po fakultách, ale všetky fakulty jednej vysokej školy prejdú týmto procesom v období niekoľkých mesiacov.
Ustanovenia upravujú cykly opakovania, začiatok a ukončenie uvedenej akreditácie atď. V čase, keď neprebieha komplexná akreditácia činností vysokej školy, môže táto žiadať o akreditáciu jednotlivých činností.
Pre komplexnú akreditáciu činností vysokej školy ako celku sa stanovuje obdobie maximálne jedného roku, z toho 300 dní je vyhradených pre konanie Akreditačnej komisie a 60 dní pre ministerstvo.
Aby sa vylúčili formálne komplikácie, počas komplexnej akreditácie činností vysokej školy táto nemôže predkladať žiadosti o akreditáciu jednotlivých činností. okrem žiadostí vymedzených zákonom.
K § 81– Preradenie vysokej školy
Jedným z výsledkov komplexnej akreditácie činností vysokej školy je vyjadrenie Akreditačnej komisie k jej začleneniu medzi univerzitné resp. neuniverzitné vysoké školy. 
Ak neuniverzitná verejná vysoká škola spĺňa podľa vyjadrenia Akreditačnej komisie podmienky na zaradenie medzi univerzitné vysoké školy, môže požiadať ministerstvo o preradenie medzi univerzitné vysoké školy. Na základe tejto žiadosti môže ministerstvo po vyjadrení orgánov reprezentácie vysokých škôl predložiť vláde zodpovedajúci návrh zákona.
Ak univerzitná verejná vysoká škola nespĺňa podľa vyjadrenia Akreditačnej komisie 
podmienky podľa § 4 ods. 14, ministerstvo vyzve vysokú školu, aby neodkladne prijala opatrenia na odstránenie nedostatkov a do jedného roka podala správu o ich výsledku.. Ak vysoká škola nedostatky neodstránila môže ministerstvo po vyjadrení orgánov reprezentácie vysokých škôl predložiť vláde návrh zákona na zaradenie verejnej vysokej školy medzi neuniverzitné vysoké školy.
Obdobný postup sa uplatňuje aj pre štátna a súkromné vysoké školy.
K § 82 – Žiadosť nevysokoškolskej inštitúcie o priznanie práva pre príslušný študijný odbor podieľať sa na uskutočňovaní doktorandského študijného programu 
Ustanovenia tohto paragrafu umožňujú pri splnení stanovených podmienok udeliť právnickej osobe výskumu a vývoja právo podieľať sa v zmysle § 50 v spolupráci s vysokou školou na uskutočňovaní doktorandského študijného programu v záujme potrieb rozvoja vedy a techniky a využitia personálnych, odborných, materiálnych a technických podmienok týchto nevysokoškolských inštitúcií.
Po priznaní uvedeného práva sa nevysokoškolská inštitúcia nazýva externou vzdelávacou inštitúciou.
K § 83 – Činnosť vysokej školy počas pozastavenia alebo po odňatí priznaných práv
Ustanovenia tohto paragrafu upravujú postup pri náprave nedostatkov pri uskutočňovaní akreditovaných činností. Doteraz platné predpisy takéto ustanovenia neobsahujú čo viedlo v praktickom živote k vzniku právne neriešiteľných situácií. 
Ak vysoká škola v čase akreditácie nespĺňa kritériá uplatňované pri posudzovaní spôsobilosti a doteraz mala priznané zodpovedajúce práva, ministerstvo pozastaví ich platnosť a vyzve vysokú školu, aby neodkladne prijala opatrenia na odstránenie nedostatkov a do jedného roka podala správu o ich výsledku. Počas pozastavenia práva pre príslušný študijný program nesmie vysoká škola na tento študijný program prijímať nových študentov.

Ak vysoká škola nedostatky odstránila, ministerstvo po vyjadrení Akreditačnej komisie obnoví platnosť priznaných práv, v opačnom prípade práva odníme. Ak sa vysokej škole odníme právo udeľovať absolventom študijného programu akademický titul, nesmie na príslušný študijný program prijímať nových študentov a je povinná zabezpečiť pre existujúcich študentov študujúcich podľa tohto študijného programu možnosť pokračovať v štúdiu podľa iného akreditovaného študijného programu rovnakého stupňa v študijnom odbore, ktorý je totožný s pôvodným alebo čo najbližší pôvodnému. Ak to nie je možné, vysoká škola je povinná  v spolupráci s ministerstvom hľadať takéto možnosti na iných vysokých školách.

K desiatej časti – Financovanie vysokých škôl a systém sociálnej podpory
K prvej hlave – Financovanie vysokých škôl 
K § 84 – Pôsobnosť ústredných orgánov štátnej správy  pri financovaní vysokých škôl
Zákon stanovuje, že verejné vysoké školy sú v rozhodujúcej miere financované zo štátneho rozpočtu. Súkromné vysoké školy môžu tiež dostať dotáciu zo štátneho rozpočtu. Zároveň vymedzuje kompetencie ministerstiev vo vzťahu k financovaniu vysokých škôl.
K § 85  – Financovanie verejných vysokých škôl 
Aj napriek dôrazu na ďalšie zdroje financovania podľa § 15 zákon predpokladá, že hlavným zdrojom financovania verejnej vysokej školy zostávajú prostriedky štátneho rozpočtu poskytované prostredníctvom ministerstva školstva. Nový model financovania však stanovuje nové pravidla na prideľovanie a využívanie prostriedkov štátneho rozpočtu. Zásadná zmena spočíva v tom, že verejná vysoká škola prestáva byť rozpočtovou organizáciou a stáva sa inštitúciou s osobitným ekonomickým postavením vymedzeným týmto zákonom. Cieľom nového modelu je najmä prispôsobiť výšku dotácií výkonom vysokej školy, podporiť rozvojové programy a zabezpečiť účinný systém sociálnej pomoci študentom.
Ministerstvo poskytuje verejnej vysokej škole dotácie na uskutočňovanie akreditovaných študijných programov, na výskumnú, vývojovú alebo umeleckú činnosť, na rozvoj vysokej školy a na sociálnu podporu študentov. Ministerstvo poskytuje dotácie na základe zmluvy.
Pri určovaní výšky dotácie na uskutočňovanie akreditovaných študijných programov sú rozhodujúce počet študentov a počet absolventov, ekonomická náročnosť štúdia, kvalita vzdelávacieho procesu a ďalšie kritériá.
Dotácia na výskumnú, vývojovú alebo umeleckú činnosť sa poskytuje v súlade so zákonom o vede a technike a pozostáva z neúčelovej priamej podpory (§ 11 ods. 2 písm. b) zákona o vede a technike) a z účelových prostriedkov na riešenie projektov výskumu a vývoja. Pokiaľ ide o neúčelovú priamu podporu, zákon o vede a technike upravuje len spôsob určenia jej celkového objemu pre všetky vysoké školy spolu. Spôsob rozdelenia tejto podpory na jednotlivé vysoké školy určí nižšie uvedený všeobecne záväzný právny predpis.
Na určenie výšky dotácie vydá ministerstvo po dohode s Ministerstvo financií SR všeobecne záväzný právny predpis a zverejní výšku dotácií jednotlivým verejným vysokým školám. Nutnosť vstupu ministerstva financií do procesu tvorby uvedeného všeobecne záväzného právneho predpisu vyplýva zo zákona o rozpočtových pravidlách.  
Významná vlastnosť dotácie na vzdelávaciu a výskumnú činnosť spočíva v tom, že nespotrebované finančné prostriedky možno previesť do budúceho roka bez ovplyvnenia výšky dotácie na ďalší rok. Vysokým školám sa tak umožňuje združovať prostriedky na zakúpenie väčších celkov a uvážlivé použitie prostriedkov najmä ku koncu finančného roka. Presunutie nespotrebovaných prostriedkov dotácie je však podmienené splnením hlavných úloh školy, na ktoré bola dotácia určená.
Podobne i nespotrebované prostriedky osobitnej dotácie na sociálne zabezpečenie študentov sa presúvajú do budúceho roka, ale dotácia v ďalšom roku sa o tieto prostriedky zníži.
K § 86 – Financovanie štátnych vysokých škôl
Vojenské a policajné vysoké školy sú  financované podľa osobitných predpisov. 
K § 87 – Financovanie súkromných vysokých škôl
Súkromná vysoká škola je povinná zabezpečiť si vo svojej kompetencii finančné prostriedky na svoju činnosť. Ministerstvo však môže na základe žiadosti súkromnej vysokej školy jej poskytnúť dotáciu na uskutočňovanie akreditovaných študijných programov, na výskumnú, vývojovú alebo umeleckú a ďalšiu tvorivú činnosť ako neúčelovú priamu podporu (podľa § 11 ods. 2 písm. b) zákona o vede a technike) a na rozvoj vysokej školy (§ 85 ods. 2).
Poskytnutie finančných prostriedkov na uskutočňovanie akreditovaných študijných programov, na výskumnú, vývojovú alebo umeleckú a ďalšiu tvorivú činnosť a na rozvoj vysokej školy súkromnej vysokej škole ministerstvom je viazané na súhlas vlády. 
Súkromná vysoká škola má nárok na poskytnutie finančných prostriedkov na časť sociálnej dotácie pre svojich študentov vychádzajúcu z ich zákonných nárokov (§ 85 ods.7). 
K druhej hlave  - Poplatky spojené so štúdiom
K § 88 - Školné a poplatky spojené so štúdiom na verejnej vysokej škole
V tomto paragrafe sa zákonom zavádza platenie školného pri prekročení štandardnej dĺžky štúdia a poplatkov spojených so štúdiom na verejnej vysokej škole. Pod školným sa rozumejú príspevky študentov na úhradu časti nákladov na štúdium. Poplatkami spojenými so štúdiom sa rozumejú jednorazové poplatky za vybrané úkony spojené so štúdiom.
Ustanovenia tohto paragrafu sa dotýkajú len verejných vysokých škôl.
Školné v zavádzanej forme a poplatky spojené so štúdiom majú slúžiť ako príspevok k financovaniu vysokej školy, ako zdroj vytvárania štipendijného fondu a ako ekonomická stimulácia záujmu o vlastné plnenie študijných povinností. 
Základom na určenie školného a poplatkov spojených so štúdiom na verejnej vysokej škole je 10 % z priemernej sumy pripadajúcej na jedného študenta denného štúdia z celkových bežných výdavkov poskytnutých ministerstvom verejným vysokým školám zo štátneho rozpočtu v rámci rozpisu schváleného rozpočtu v predchádzajúcom kalendárnom roku. Základ sa vzťahuje na akademický rok, ktorý začína v danom kalendárnom roku. Tým sa zabezpečuje väzba výšky školného a poplatkov na zmeny ekonomických pomerov v spoločnosti. Základ platí pre akademický rok, ktorý začína v danom kalendárnom roku.
Návrh zákona stanovuje spôsob určenia výšky školného a poplatkov spojených so štúdiom. Zásadným ustanovením je, že študenti v študijných programoch prvého stupňa a druhého stupňa, ktorí neprekročili štandardnú dĺžku štúdia (§ 47 ods. 3 písm. h)) pre daný študijný program, školné neplatia.
Školné platia študenti v študijných programoch prvého stupňa a druhého stupňa, ktorí prekročili štandardnú dĺžku štúdia, študenti externej formy doktorandského štúdia a cudzinci.
Poplatky spojené so štúdiom zahrňujú poplatok za úkony spojené s prijímacím konaním, poplatok za úkony spojené so zabezpečením rigorózneho konania a obhajoby rigoróznej práce a poplatok za úkony spojené s vydaním diplomu o priznaní akademického titulu absolventom magisterského štúdia, ktorí vykonali rigoróznu skúšku.
Verejná vysoká škola môže tiež požadovať poplatky za vydanie dokladov o štúdiu a ich kópií (§ 63), za vydanie dokladov o absolvovaní štúdia, ak sú požadované v cudzom jazyku a za vydanie kópií dokladov o absolvovaní štúdia. Výšku poplatkov určuje vnútorný predpis vysokej školy a je odvodená od skutočných nákladov vysokej školy spojených s týmito úkonmi.
Výšku školného a poplatkov spojených so štúdiom pre nasledujúci akademický rok je vysoká škola povinná zverejniť pred termínom podávania prihlášok na štúdium.
Rektor má v prípadoch uvedených v zákone právo školné a poplatky spojené so štúdiom znížiť, prípadne poskytnúť iné úľavy podľa zásad uvedených v štatúte vysokej školy.
Školné a poplatky spojené so štúdiom sú príjmom vysokej školy a nevzťahujú sa na ne všeobecné predpisy o správnych poplatkov.
Najmenej 40 % príjmov zo školného, s výnimkou školného cudzincov, je príjmom štipendijného fondu.
K § 89 – Školné a poplatky spojené so štúdiom na súkromnej vysokej škole
Školné a poplatky spojené so štúdiom si súkromná vysoká škola upravuje vo svojom vnútornom predpise.
K tretej hlave – Systém sociálnej podpory študentov
K § 90 – Systém sociálnej podpory študentov 
Systém sociálnej podpory má v prvom rade za cieľ umožniť vysokoškolské štúdium študentom  zo slabšieho prostredia, ale tiež ekonomicky stimulovať študentov na dosiahnutie čo najlepších  študijných výsledkov.  
Sociálna podpora študentom sa poskytuje priamou a nepriamou formou. Priamou formou sociálnej podpory sú štipendiá. Nepriamou formou sociálnej podpory sú najmä možnosti stravovania a ubytovania s poskytnutím príspevku na náklady na stravovanie a ubytovanie a finančná a organizačná podpora športových a kultúrnych činností.
Do systému sociálnej podpory patrí aj poskytovanie zvýhodnených pôžičiek študentom.
Vysoká škola určí pravidlá, ktoré sú rozhodujúce pri poskytovaní služieb systému sociálnej podpory. Zohľadní v nich najmä prospech a sociálnu situáciu študenta. Zneužitie alebo neoprávnené využívanie systému sociálnej podpory posudzuje vysoká škola ako disciplinárny priestupok.
K § 91 – Štipendiá 
K § 92 –Štipendiá z prostriedkov štátneho rozpočtu
Vysoká škola poskytuje štipendiá zo štátneho rozpočtu aj z vlastných zdrojov.
Vysoká škola vytvára z vlastných zdrojov na podporu študentov štipendijný fond (§ 15 ods. 7 písm. c)). Pravidlá použitia štipendijného fondu stanovuje štipendijný poriadok. Zo štipendijného fondu možno poskytovať rôzne typy podpory študentov.
Cieľom poskytovania štipendií je pomoc študentom nachádzajúcim sa v nepriaznivej ekonomickej situácii, ale aj ocenenie a podpora významných výsledkov a aktivít v oblasti vzdelávania, výskumnej alebo umeleckej činnosti a reprezentácie vysokej školy na poli kultúry a športu. 
Podrobnosti o priznávaní sociálnych štipendií ustanoví všeobecne záväzný predpis vydaný ministerstvom. 
K § 93 –  Štipendiá z vlastných zdrojov vysokej školy 
Vysoká škola v rámci svojich možností priznáva študentom štipendiá z vlastných zdrojov najmä za vynikajúce plnenie študijných povinností, dosiahnutie vynikajúceho výsledku v oblasti štúdia, výskumu, vývoja alebo umeleckej činnosti alebo ako jednorazovú alebo pravidelnú sociálnu podporu.
K § 94 – Zabezpečenie možností stravovania a ubytovania
Vysoká škola podľa svojich možností zabezpečí študentom možnosť stravovania a možnosť ubytovania. Stravovacie a ubytovacie zariadenia zostávajú i v nových ekonomických podmienkach súčasťou vysokej školy. Vysoká škola však môže zabezpečovať študentom ubytovanie a stravovanie aj dodávateľsky. 
Zásady poskytovania ubytovania a stravovania študentov vysokých škôl a podmienky a formu príspevku zo štátneho rozpočtu na ubytovanie a stravovanie ustanoví všeobecne záväzný právny predpis, ktorý vydá ministerstvo.
K § 95 – Podpora športových a kultúrnych aktivít
K sociálnym službám pre študentov patrí i vytváranie možnosti na telovýchovné a športové aktivity podporované vysokými školami. Poskytovanie takýchto možností tvorí v rozvinutých krajinách štandardnú súčasť služieb vysokej školy svojim študentom a ich kvalita sa podieľa na zvyšovaní atraktívnosti vysokej školy pre študenta. Služby v oblasti telesnej výchovy a športu sú organizované prostredníctvom špecializovaných pracovísk vysokej školy ako sú katedry telesnej výchovy, ako aj prostredníctvom vysokoškolských telovýchovných jednôt a športových klubov. Finančná podpora pre telovýchovné a športové aktivity tvorí štandardnú súčasť príspevku vysokým školám zo štátneho rozpočtu. Pri rozdeľovaní štátnych prostriedkov pre vysokoškolské telovýchovné jednoty a športové kluby na jednotlivé vysoké školy sa prihliada k rozsahu aktivít a dosiahnutým výsledkom, ako je reprezentácia vysokoškolského športu, účasť na akademických súťažiach a pod.
Podobne ako v prípade športových aktivít, vytvárajú vysoké školy možnosti i pre kultúrnu činnosť študentov. Jej vyššou formou je činnosť akademických umeleckých súborov.
K § 96 – Podpora študentov so zdravotným postihnutím 
Vysoká škola v rámci svojich možností poskytuje osobitnú podporu študentom so zdravotným postihnutím.
K § 97 – Študentské pôžičky
Účelom študentských pôžičiek je prispievať na pokrytie nákladov spojených so štúdiom a na uspokojovanie sociálnych potrieb.
Poskytovanie pôžičiek študentom sa v súčasnosti uskutočňuje prostredníctvom Študentského pôžičkového fondu podľa osobitného zákona. Predkladateľ zákona nepokladá súčasný stav za úplne vyhovujúci a preto sa v druhom odseku tohto paragrafu konštatuje, že štát v rámci svojich možností trvalo vytvára podmienky pre poskytovanie výhodných študentských pôžičiek. 
Návrh zákona umožňuje vysokej škole poskytovať svojim študentom pôžičky zo štipendijného fondu. Podrobnosti určí štipendijný poriadok štipendijný poriadok vysokej školy.
K jedenástej časti – Štátna správa
K § 98 – Pôsobnosť vlády a ministerstva 
Na návrh ministra vláda vymenúva a odvoláva predsedu, podpredsedu a ďalších členov Akreditačnej komisie a schvaľuje na návrh ministerstva jej štatút. Vláda na návrh ministerstva udeľuje a odníma štátny súhlas na pôsobenie súkromnej vysokej školy.
Ministerstvo školstva SR je ústredným orgánom štátnej správy so zodpovednosťou za vysoké školstvo. Pri svojom pôsobení musí v súlade so zákonom dôsledne zohľadňovať autonómiu vysokých škôl, zákon mu však ukladá vyhodnocovať plnenie úloh vysokých škôl voči spoločnosti.
Ministerstvo konkrétne zodpovedá za tvorbu a aktualizáciu dlhodobej koncepcie rozvoja vysokého školstva a hodnotenie jej napĺňania. Okrem toho plní viacero zákonom vymedzených operatívnych úloh.
Úloha ministerstva v oblasti koncepcie vysokého školstva sa do zákona premieta najmä ako povinnosť vypracúvať dlhodobý zámer rozvoja vysokého školstva, ktorý je programovým dokumentom v oblasti vysokých škôl na 5 rokov. Tento dlhodobý zámer je potom podkladom pre rokovania ministerstva s jednotlivými vysokými školami o ich dlhodobých zámeroch. Plnenie dlhodobého zámeru rozvoja vysokého školstva ministerstvo vyhodnocuje každoročne vo výročnej správe o stave vysokého školstva.
Novou činnosťou ministerstva v porovnaní s doterajším stavom je návrh na udeľovanie a odnímanie štátneho súhlasu právnickým osobám, ktoré chcú pôsobiť resp. pôsobia ako súkromné vysoké školy.
Úlohami ministerstva dotýkajúcimi sa vzdelávacej činnosti vysokých škôl je spravovanie sústavy študijných odborov a udeľovanie akreditácie pre študijné programy
S oblasťou vzdelávania súvisí i úloha ministerstva pri uznávaní dokladov o vzdelaní vydaných v zahraničí, ak sa tieto dotýkajú študijných odborov, ktoré sa neštudujú na slovenských vysokých školách.
V oblasti financovania je hlavnou úlohou ministerstva rozdeľovanie finančných prostriedkov zo štátneho rozpočtu vysokým školám a kontrola ich hospodárenia s týmito prostriedkami.
Ministerstvo materiálne a finančne zabezpečuje aj činnosť Akreditačnej komisie a orgánov reprezentácie vysokých škôl. 
Zákon dáva ministerstvu právo obmedziť jednotlivým vysokým školám medziročný nárast počtu študentov, na ktorých poskytne finančné prostriedky. Obmedzenie vyjadrené v percentách všetkých študentov denného štúdia danej vysokej školy nesmie byť prísnejšie ako 5 % . Toto ustanovenie, ktoré je bežné v rozvinutých krajinách, je nevyhnutné pre zachovanie dostatočnej úrovne financovania vysokého školstva vrátane garancií v oblasti sociálnej podpory študentov.  
Špeciálnymi úlohami ministerstva súvisiacimi s organizáciou vysokého školstva sú registrácia vybraných vnútorných predpisov vysokých škôl a združovanie údajov registra študentov jednotlivých vysokých škôl.
Zákon ukladá ministerstvu prijať opatrenia i pri vzniku neštandardných situácií popísaných v § 83, 100 a 101, ktoré súvisia s narušením normálneho chodu vysokej školy. 
Minister predkladá na návrh vysokých škôl prezidentovi Slovenskej republiky návrhy na vymenovanie profesorov, rektorov a ich odvolanie. Do vymenovania nového rektora poveruje výkonom funkcie osobu navrhnutú akademickým senátom. Poveruje po vzniku novej verejnej vysokej školy až do ustanovenia jej orgánov vykonávaním ich pôsobnosti osoby zo zamestnancov verejnej vysokej školy. Minister vláde predkladá návrhy na vymenovanie členov Akreditačnej komisie.
K § 99 – Registrácia vnútorných predpisov
Registráciou vybraných vnútorných predpisov vysokej školy kontroluje ministerstvo súlad týchto predpisov so zákonom. Ministerstvo rozhodne o žiadosti o registráciu vnútorného predpisu do 60 dní odo dňa jej predloženia. Okrem štatútu vysokej školy sa povinnosť registrácie vzťahuje i na ďalšie vnútorné predpisy, ktoré boli doteraz súčasťou štatútu vysokej školy. Ako nový vnútorný predpis, ktorý podlieha registrácii, je vnútorný mzdový predpis pre verejné vysoké školy.
Zákon určuje aj postup vysokej školy a ministerstva pri registrácii vnútorných predpisov. Zároveň sa stanovuje, že registrácii podliehajú i zmeny týchto predpisov.
K § 100 – Obmedzenie výkonu pôsobnosti orgánov verejnej vysokej školy
V prípade, že verejná vysoká škola alebo jej súčasť prijme opatrenie, ktoré je v rozpore so zákonom alebo iným právnym predpisom a ak zákon neustanovuje iný spôsob jeho preskúmania, ministerstvo vyzve verejnú vysokú školu, aby zabezpečila nápravu a určí jej na to primeranú lehotu.
V prípade závažných nedostatkov vymedzených zákonom, ktoré ohrozujú plnenie hlavných úloh verejnej vysokej školy, môže ministerstvo obmedziť alebo odňať výkon pôsobnosti orgánom verejnej vysokej školy alebo jej súčasti a určiť prechod tejto pôsobnosti dočasne na iné orgány. Ak to nevylučuje povaha veci je povinnosťou ministerstva najprv upozorniť vysokú školu na nedostatky a vyzvať ju na nápravu a až v prípade neúčinnosti tohto upozornenia pristúpiť k uvedenému obmedzeniu alebo odňatiu pôsobnosti.
Aby sa zabránilo subjektívnemu zásahu do činnosti vysokých škôl alebo prípadnému zneužitiu tejto právomoci, je uplatnenie krajných opatrení ministerstvom viazané na súhlasné vyjadrenie orgánov reprezentácie vysokých škôl.
K § 101 – Pôsobnosť vlády a  ministerstva vo vzťahu k súkromným vysokým školám
Na pôsobenie súkromnej vysokej školy udeľuje štátny súhlas vláda na návrh ministerstva. Zákon stanovuje podmienky, za ktorých môže byť súkromnej vysokej škole odobratý štátny súhlas. Postup je podobný ako v prípade prijímania opatrení na odstránenie závažných nedostatkov v činnosti verejných vysokých škôl (§ 106). Povinnosťou ministerstva je najprv upozorniť súkromnú vysokú školu na skutočnosti uvedené v § 106 a vyzvať ju, aby zabezpečila nápravu. 
K § 102 – Uznávanie dokladov o vzdelaní
Cieľom uznávania dokladov o štúdiu získaných v zahraničí je poskytnúť osobám, ktoré získali vysokoškolské vzdelanie v zahraničí, rovnaké postavenie ako majú osoby, ktoré toto vzdelanie získali na Slovensku.
Tento paragraf stanovuje postup pri uznávaní dokladov na všeobecné účely. Ďalej sa tu precizuje používanie akademických titulov a hodností získaných na zahraničných vysokých školách.
Uznanie dokladov môže vyplývať priamo z medzinárodných dohôd alebo musí byť rozsah a úroveň štúdia v zahraničí posúdená na základe predložených dokladov. Toto posúdenie vykonávajú vysoké školy, ktoré uskutočňujú rovnaké alebo podobné študijné programy. Vo výnimočných prípadoch, keď žiadna vysoká škola na Slovensku neuskutočňuje rovnaký ani podobný študijný program, urobí posúdenie ministerstvo po vyjadrení strediska na uznávanie dokladov o vzdelaní. 
Podrobnosti o postupe pri uznávaní dokladov upravuje všeobecne záväzný predpis, ktorý vydá ministerstvo.
K dvanástej časti – Reprezentácia vysokých škôl
K § 103 – Reprezentácia vysokých škôl
Zákon stanovuje orgány, ktorých úlohou je reprezentovať vysoké školy najmä voči ministerstvu a s ktorými minister prerokúva návrhy a opatrenia, ktoré sa významne dotýkajú vysokých škôl. Oproti predchádzajúcej vysokoškolskej legislatíve, ktorá zahrňovala len Radu vysokých škôl a Študentskú radu vysokých škôl, sa tieto orgány rozširujú o Slovenskú rektorskú konferenciu. Zákon uvádza len základnú charakteristiku týchto orgánov s tým, že podrobný postup ich utvárania a pravidlá rokovania určujú ich štatúty.
K trinástej časti – Prechodné a záverečné ustanovenia
K § 104 – Transformácia študijných odborov
Transformácia študijných odborov predstavuje jeden zo základných kameňov reformy vysokého školstva zakotvenej v tomto zákone. Na rozdiel od predchádzajúceho stavu, zákon dôsledne rozlišuje medzi študijným odborom a študijným programom. Z tohto dôvodu budú vysoké školy musieť transformovať svoje vzdelávacie aktivity do študijných programov tak, aby spĺňali ustanovenia zákona.  Budú pritom vychádzať zo sústavy študijných odborov schválenej po vyjadrení Akreditačnej komisie ministerstvom. Na transformáciu vzdelávacích aktivít vrátane akreditácie nových študijných programov a prechodu na kreditový systém zákon poskytuje vysokým školám lehotu do konca roku 2003, pretože od akademického roku 2004/2005 budú môcť prijímať študentov len na štúdium študijných programov zriadených podľa tohto zákona. 
V prechodnom období, teda v akademických rokoch 2002/2003 a 2003/2004, budú môcť vysoké školy prijímať študentov aj na štúdium študijných odborov zriadených podľa doterajších predpisov, ak majú v nich právo konať štátne skúšky. Zákon ustanovuje, že doteraz priznané práva pre tieto študijné odbory zanikajú v termíne vychádzajúcom z ustanovenia, že v akademickom roku 2003/2004 bude možné posledný raz prijímať na štúdium týchto študijných odborov študentov. 
To konkrétne znamená, že práva konať štátne skúšky v študijných odboroch bakalárskeho štúdia priznané podľa doterajších predpisov do nadobudnutia účinnosti tohto zákona zanikajú 31. decembra 2008, práva konať štátne skúšky v študijných odboroch magisterského a inžinierskeho štúdia, rigorózne skúšky a  obhajoby  rigoróznych prác zanikajú 31. decembra 2010, práva konať štátne skúšky v študijných odboroch doktorského štúdia zanikajú 31. decembra 2011, práva konať dizertačné skúšky a obhajoby dizertačných prác a udeľovať vedecko-akademické hodnosti alebo umelecko-akademické hodnosti v príslušných odboroch zanikajú 31. decembra 2009, ak z iných dôvodov nezanikli pred týmito dátumami.
Zákon definitívne ukončuje štúdium na neakreditovaných študijných odboroch. Vysoká škola, ktorá má ku dňu nadobudnutia účinnosti tohto zákona študentov v študijných odboroch, v ktorých nemá právo konať štátne skúšky, musí požiadať do jedného mesiaca od nadobudnutia účinnosti tohto zákona o priznanie tohto práva. Ministerstvo na návrh Akreditačnej komisie rozhodne o tejto žiadosti. Ak žiadosti nevyhovie, musí vysoká škola ponúknuť do začiatku akademického roku 2003/2004 študentom zodpovedajúcich študijných odborov, ktorým nebude môcť udeliť titul, náhradné riešenie v súlade s ustanoveniami tohto zákona. Ak to nie je možné, ponúkne takúto možnosť po dohode s vysokými školami v rámci svojej pôsobnosti ministerstvo. 
V akademickom roku 2002/2003 už nesmie vysoká škola na neakreditované študijné odbory prijímať študentov.
Zákon analogicky rieši aj otázku doktorandského štúdia v doterajších vedných odboroch.
Od 1.1.2004 zaniká právo vysokých škôl uskutočňovať habilitačné konanie a konanie na vymenovanie za profesorov v doterajších odboroch. Rozbehnuté habilitačné a inauguračné konania musia byť ukončené do 31. decembra 2004; po tomto termíne sa zastavujú. 
K § 105 – Tituly a stupne vysokoškolského vzdelania
	Návrh zákona zavádza pojem vysokoškolského vzdelania prvého stupňa, druhého stupňa a tretieho stupňa. V tomto paragrafe sa ustanovuje ekvivalentnosť doteraz získaného vysokoškolského vzdelania s novonavrhnutým systémom.
Okrem toha sa v tomto paragrafe sa ustanovuje ekvivalentnosť niektorých z doteraz udeľovaných vedecko-akademických hodností a titulov s novozavádzanými akademickými titulmi. Ustanovuje sa tiež, že akademické tituly, vedecko-pedagogické tituly a ostatné tituly absolventov vysokých škôl, ako aj vedecké hodnosti priznané podľa predchádzajúcich predpisov, zostávajú nedotknuté.
K § 106 – Transformácia  existujúcich vysokých škôl
Doterajšie neštátne vysoké školy sa nadobudnutím účinnosti tohto zákona stávajú súkromnými vysokými školami. Doterajšie policajné vysoké školy a vojenské vysoké školy sa stávajú štátnymi policajnými vysokými školami resp. štátnymi vojenskými vysokými školami. Ostatné vysoké školy sa stávajú verejnými vysokými školami. Všetky vysoké školy predložia do 1. júla 2002 na registráciu vnútorné predpisy podľa tohto zákona.
Funkčné obdobie, platnosť vymenovania alebo voľby akademických funkcionárov a akademických orgánov zostávajú týmto zákonom nedotknuté. Funkčné obdobia rektorov a dekanov ustanovených podľa doterajších predpisov ku dňu účinnosti tohto zákona sa pre potreby tohto zákona započítavajú ako funkčné obdobia v danej akademickej funkcii. Rektorom a dekanom, ktorí budú vo funkcii v čase nadobudnutia účinnosti tohto zákona, sa ich súčasné funkčné obdobie považuje za prvé z pohľadu nového zákona. Dôvodom pre návrh takejto úpravy je skutočnosť, že návrh zákona podstatne mení situáciu vysokých škôl, a teda i obsah výkonu funkcie rektora a dekana.
Vzhľadom na to, že zákon definuje ako právnickú osobu len vysokú školu, ustanovuje sa, že práva a záväzky fakúlt, ktoré boli doteraz právnickými  osobami, prechádzajú dňom účinnosti zákona na príslušnú vysokú školu. 
Študenti, ktorí sú k dňu nadobudnutia účinnosti zákona študentmi pôvodných vysokých škôl, sa stávajú študentmi nových vysokých škôl podľa tohto zákona. Do troch mesiacov odo dňa nadobudnutia účinnosti zákona vytvoria vysoké školy matriku svojich študentov.
Transformované vysoké školy preberajú všetky pracovnoprávne záväzky k zamestnancom doterajších vysokých škôl. 
Verejné vysoké školy si do jedného roku od nadobudnutia účinnosti zákona vytvoria v súlade so zákonom štruktúru funkčných miest profesorov, docentov a ostatných učiteľov. Táto štruktúra bude jedným zo vstupných údajov posudzovaných pri žiadosti vysokej školy o akreditáciu študijných programov. Vysoké školy preradia existujúcich učiteľov do tejto štruktúry bez výberového konania s výnimkou funkčných miest profesorov a docentov, ktoré sa budú obsadzovať výberovým konaním podľa tohto návrhu zákona.
K § 107 – Prevod majetku
Týmto paragrafom sa realizuje jedna zo základných podmienok fungovania nového modelu hospodárenia vysokých škôl ako verejných vysokých škôl, a to prevod majetku štátu do vlastníctva vysokej škole. Majetok prechádza do vlastníctva verejnej vysokej školy priamo zo zákona k dátumu 1. januára 2003. Z prevodu sú vyňaté len lesy a pôda, na ktorých hospodária školský poľnohospodársky a školský lesnícky podnik.
Do 1. januára 2003 verejné vysoké školy naďalej spravujú majetok štátu.
K § 108 – Ostatné prechodné ustanovenia
Tento paragraf obsahuje niektoré ďalšie prechodné ustanovenia, napríklad dobu ukončenia činnosti súčasnej akreditačnej komisie a vymenovanie novej. 
K § 109 – Zrušovacie ustanovenia
Paragraf obsahuje zoznam právnych predpisov, ktoré sa prijatím tohto návrhu zákona zrušia.
K Čl. II.
K bodu 1 až 3
Zmena sa navrhuje z dôvodu terminologickej úpravy, ktorú zavádza navrhovaný zákon o vysokých školách
 K Čl. III.
K bodu 1 a 4
	Cieľom navrhovanej zmeny je začleniť verejné vysoké školy medzi zamestnávateľov, ktorí môžu uzatvoriť so zamestnencom vykonávajúcim verejnú službu pracovnú zmluvu, v ktorej sa dohodne vyšší tarifný plat ako ten, ktorý vychádza z príslušnej tabuľkovej hodnoty. Touto zmenou príde prakticky k naplneniu schválenej koncepcie rozvoja vysokého školstva, ktorá predpokladala, že vysoké školy si budú môcť uplatňovať vlastný systém odmeňovania.
K bodu 2, 3, 5, 8 až 11
	Ide o legislatívnotechnickú úpravu, keď sa pojmy uvedené v zákone o verejnej službe používané v súvislosti so získaním vysokoškolského vzdelania dostanú do súladu s pojmami navrhnutými v zákone o vysokých školách.
K bodu 6 a 7
Návrhom sa reaguje na zmenu právnej subjektivity navrhnutej v zákone o vysokých školách (fakulty už nebudú mať právnu subjektivitu).
K Čl. IV – Účinnosť
	Ustanovuje sa účinnosť zákona. Navrhnutý termín je veľmi vhodný z hľadiska skutočnosti, že v tomuto dňu nadobúda účinnosť nová pracovnoprávna legislatíva.