I. Všeobecné zhodnotenie Zmluvy zakladajúcej ústavu pre Európu
1.	Idea reformy primárneho práva EÚ
Konvent o budúcnosti Európy (ďalej len Konvent) pripravil pre rokovanie Medzivládnej konferencie návrh textu Zmluvy zakladajúcej ústavu pre Európu (Treaty Establishing the Constitution for Europe, ďalej len Ústavná zmluva /ÚZ/). Konvent disponoval odporúčacím mandátom. Konečný návrh Ústavnej zmluvy predložilo predsedníctvo Konventu 18. júla 2003 talianskemu predsedníctvu EÚ. Tento návrh bol východiskom pre rokovania medzivládnej konferencie. Výsledky medzivládnej konferencie podliehajú ratifikácii v jednotlivých členských štátoch únie v súlade s ich ústavnoprávnymi poriadkami. 
Východiskom pre ústavnú reformu EÚ sa stala Deklarácia prijatá na summite v Nice v decembri 2000. Na summite v Laeken v decembri 2001 bola prijatá ďalšia deklarácia, ktorá konkretizovala a rozšírila problémy, ktoré mali byť v rámci diskusie o budúcnosti Európskej únie vyriešené. 

2.	Medzivládna konferencia
Medzivládna konferencia bola otvorená počas talianskeho predsedníctva 4. októbra 2003 v Ríme. Jej predmetom boli rokovania o reforme primárneho práva vychádzajúc z textu, ktorý vypracoval Konvent. 

V rámci Medzivládnej konferencie sa uskutočnilo päť summitov na úrovni hláv štátov a predsedov vlád:
4. októbra 2003	v Ríme
16.-17. októbra 2003 	v Bruseli
12.-13. decembra	v Bruseli
25.-26. marca 2004	v Bruseli
17.-18. júna 2004	v Bruseli
	Ministri zahraničných vecí sa spravidla stretávali na okraj rokovaní Rád pre všeobecné záležitosti a vonkajšie vzťahy:
	13.-14. októbra 2003	v Bruseli (GAERC)
	18. novembra 2003	v Bruseli (GAERC)
	27. novembra 2003	v Bruseli (GAERC)
28. novembra 2003	v Neapole (Konkláva)
8.-9. decembra 2003	v Bruseli (GAERC)
26.-27. apríl 2004	v Bruseli (GAERC)
17.-18. mája 2004	v Bruseli (GAERC)
24. mája 2004		v Bruseli (mimoriadne rokovanie)
14.-15. júna 2004	v Bruseli (GAERC)
	Okrem uvedeného prebiehali počas oboch predsedníctiev bilaterálne konzultácie na úrovni predsedov vlád a ministrov zahraničných vecí a stretnutia expertov tzv. Focal points pre otázky návrhu Ústavnej zmluvy.
	Výsledkom rokovaní je kompromisný text, ktorý na svojom rokovaní jednomyseľne schválila Európska rada 18. júna 2004. 
3.	Ústavná zmluva
Podstatou ústavnej reformy únie sa stalo zjednodušenie a sprehľadnenie jej primárneho práva, a tým jej právnej a inštitucionálnej základne. V čase, keď bola prijatá deklarácia z Nice, základ primárneho práva EÚ tvorili tzv. zakladajúce zmluvy - Zmluva o založení Európskeho spoločenstva uhlia a ocele (Parížska zmluva, 1951), Zmluva o založení Európskeho spoločenstva /pôvodne Európskeho hospodárskeho spoločenstva/ a Zmluva o založení Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu /EURATOM-u/ (Rímske zmluvy, 1957) a Zmluva o Európskej únii (Maastrichtská zmluva, 1992), v znení ich neskorších zmien a doplnkov.

Keďže 23. 7. 2002 ukončením platnosti Zmluva o založení Európskeho spoločenstva uhlia a ocele zanikla, ústavná reforma sa sústreďovala prioritne na Zmluvu o založení ES a Zmluvu o EÚ. Tieto zmluvy, ako aj ďalšie zmluvy a akty, ktoré ich menili alebo doplňovali, zaniknú nadobudnutím účinnosti ústavnej zmluvy. Zmluva o založení EURATOM-u by podľa Protokolu, ktorý tvorí prílohu ústavnej zmluvy, mala čiastočne zostať v platnosti s tým, že inštitucionálne a finančné otázky budú podliehať režimu podľa ústavnej zmluvy.
Zmluva nezakotvuje ústavný dokument (ústavu) nového nadštátneho útvaru. Úniu zriadenú zmluvou zjednocuje záujem členských štátov vyznávajúcich spoločné hodnoty o dosiahnutie spoločných cieľov na základe postúpenia určitých presne definovaných právomocí Únii zo strany členských štátov Únie.

Zmluva obsahuje sofistikované obranné mechanizmy na prevenciu vzniku akejkoľvek nežiaducej nerovnováhy v pomere kompetencií Únie a členských štátov v neprospech členských štátov. To platí nielen smerom dovnútra v rámci fungovania spoločných inštitúcií, orgánov a agentúr Únie, ale aj smerom navonok - vo vzťahu Únie k zahraničiu. Posledný obranný prostriedok v tomto smere je právo členského štátu na dobrovoľné vystúpenie z Únie. 
Celkovo sa dá povedať, že Zmluva a Ústava sa viac približuje k zakladajúcemu aktu medzinárodnej organizácie v zmysle medzinárodného práva, ako k  ústave vytváraného zloženého štátu v zmysle štátneho práva. Na základe zmluvy nie je možné hovoriť o federácii alebo konfederácii. Určitým malým, ale nie zásadným krokom k hlbšej integrácii v presne definovaných oblastiach sú štátoprávne pojmy použité v texte, a tiež skutočnosti ako sú vytvorenie postu ministra zahraničných vecí Únie a iné.

Zmluva predstavuje progresívnu kodifikáciu európskeho práva. Znamená to, že zmluva nekodifikuje iba obsah už predtým uzavretých zmlúv o vytvorení Európskeho spoločenstva a Európskej únie, a na ne nadväzujúcich dokumentov, ale pôvodný obsah obohacuje o nové právne pojmy a inštitúty (napr. zmena v pravidlách prijímania rozhodnutí, minister zahraničných vecí, rozšírenie oblastí patriacich do právomoci EÚ a pod.). 

Zmluva vychádza z princípu zverenia právomocí členských štátov Únii členskými štátmi v záujme dosiahnutia spoločných cieľov, pričom Únia „musí koordinovať politiku, ktorou členské štáty chcú dosahovať spoločné ciele“ (článok I-1).
Únia musí rešpektovať rovnosť členských štátov a ich národnú identitu vyjadrenú v organizácii ich politickej a ústavnej štruktúry. Musí rešpektovať základné štátne funkcie vrátane zabezpečenia územnej celistvosti štátu, zachovanie práva a poriadku a zaistenia národnej bezpečnosti. V zmysle princípu „lojálnej spolupráce“, Únia a členské štáty si musia pomáhať pri plnení úloh vyplývajúcich z Ústavy, rešpektujúc sa navzájom. Členské štáty prijmú záväzky, uľahčia plnenie úloh Únie a zdržia sa opatrení ohrozujúcich dosiahnutie cieľov Únie (článok I-5).

Z formálneho hľadiska ide o regionálnu mnohostrannú medzinárodnú zmluvu, ktorá bude uzavretá na neurčitý čas (článok IV-446). V tomto zmysle možno na ňu aplikovať Viedenský dohovor o zmluvnom práve z roku 1969. 

Zmluva musí byť, po jej podpísaní predstaviteľmi všetkých členských štátov, plánovanom na 29. 10. 2004 v Ríme, ratifikovaná v súlade s ústavnými predpismi všetkých vysokých zmluvných strán. Depozitárom zmluvy bude vláda Talianskej republiky. Zmluva nadobudne platnosť dňa 1. novembra 2006, za podmienky, že boli uložené všetky ratifikačné listiny. Inak nadobudne platnosť až v prvý deň druhého mesiaca nasledujúceho po uložení ratifikačnej listiny posledným signatárskym štátom u depozitára zmluvy (článok IV-447).

Zmluva sa teritoriálne vzťahuje na územie signatárskych štátov vyššie uvedených zmlúv s výnimkami zakotvenými v článku IV-440.

Zmluva zruší Zmluvu vytvárajúcu Európske spoločenstvo, Zmluvu o Európskej únii a ďalšie nadväzujúce zmluvné dokumenty meniace alebo doplňujúce uvedené dokumenty, s tou výnimkou, že v prípade prístupových zmlúv so SR (a s ostatnými pristupujúcimi krajinami) zostanú zachované právne účinky uvedených zmlúv aj po ich anulovaní touto zmluvou (článok IV-437).

Zmluva zakotvuje právne nástupníctvo vytváranej Únie po Európskej únii a Európskom spoločenstve, vytvorenými pôvodnými zmluvami, ako aj právnu kontinuitu dosiaľ vytvoreného acquis, zaužívaných administratívnych a normotvorných postupov, ako aj judikatúry Súdneho dvora ako interpretačného prameňa únijného práva (článok IV-438).
4.	Štruktúra návrhu ústavnej zmluvy
Ústavná zmluva sa vnútorne člení na Preambulu a štyri časti:
I. časť - upravuje základné otázky ústavného charakteru - je rozdelená do deviatich hláv, obsahuje články I-1 –  I-60 (Definícia a ciele Únie; Základné práva a občianstvo únie; Inštitúcie a orgány Únie; Výkon únijných právomocí; Demokratický život Únie; Financie Únie; Únia a jej najbližšie okolie; Členstvo v Únii)
II. časť: Charta základných práv únie - inkorporuje Chartu základných práv únie, ktorá bola ako politická deklarácia slávnostne vyhlásená na summite v Nice. Je rozdelená do siedmich hláv (články II-61 – II-114) (Dôstojnosť; Slobody; Rovnosť; Solidarita; Práva obyvateľov; Spravodlivosť; Všeobecné ustanovenia upravujúce výklad a použitie Charty)
III. časť: Politiky a fungovanie únie - Obsahuje ustanovenia konkretizujúce výkon kompetencií únie. Je rozdelená do siedmich hláv (články III-115 – III-436) (Všeobecne použiteľné ustanovenia; Nediskriminácia a občianstvo; Vnútorné politiky a činnosti; Pridruženie zámorských krajín a území; Vonkajšia činnosť Únie; Fungovanie Únie; Spoločné ustanovenia). Tretia a piata hlava tejto časti sú rozdelené na podrobnejšie kapitoly a podkapitoly.
IV. časť: Všeobecné a záverečné ustanovenia - Upravuje symboly únie, zánik doterajších zmlúv primárneho práva, právne nástupníctvo ES a EÚ, teritoriálnu pôsobnosť zmluvy, postavenie teritoriálnych únií, status protokolov Zmluvy, spôsob revízie zmluvy, spôsob schválenia, ratifikácie a nadobudnutia účinnosti zmluvy, trvanie a autentické jazyky zmluvy (články IV-437 – IV-448).

5.	Hlavné oblasti reformy primárneho práva
a.	Európska únia - Ústavná zmluva stelesňuje európsku integráciu v jednej entite – Európskej únii, ktorá sa stáva univerzálnym právnym nástupcom dnešnej Európskej únie aj Európskeho spoločenstva, pri zachovaní istej autonómie EURATOM-u. Zachováva sa jednotný inštitucionálny rámec a zrušením trojpilierového usporiadania sa vytvára jednotný systém rozhodovania a rozhodovacích nástrojov únie;
b.	Právna subjektivita Európskej únie - V kontexte univerzálneho právneho nástupníctva Európskej únie (pozri bod A), ako aj zrušenia trojpilierového usporiadania únie priznáva ústavná zmluva explicitne právnu subjektivitu Európskej únii;
c.	Reformy inštitúcií EÚ – zmluva mení štruktúru, vytvára nové inštitúcie a definuje vzťahy medzi nimi v nasledujúcich oblastiach:
a)	tvorba a zloženie Európskeho parlamentu a zastúpenie jednotlivých členských krajín v ňom, stanovenie minimálneho a maximálneho počtu členov EP;
b)	tvorba a zloženie Európskej komisie do roku 2014 a ďalej;
c)      definícia a tvorba kvalifikovanej väčšiny v prípadoch, keď sa táto používa ako spôsob hlasovania. Zároveň definuje podporné mechanizmy pre hlasovanie ako aj pre možnosť ovplyvniť hlasovanie zo strany členskej krajiny;
d)	rozsah hlasovania kvalifikovanou väčšinou. Zmluva nadväzuje na trend definovaný v predchádzajúcich zmluvách a ovplyvňovaný rozšírením únie ako aj vonkajším prostredím a vývojom;
e)	vytvorenie nových inštitúcií:
i.	predseda Európskej rady
ii.	minister zahraničných vecí EÚ
iii.	zakladá možnosť vytvorenia postu európskeho prokurátora
Hodnotenie reformy inštitúcií je obsiahnuté v hodnotení plnenia mandátu Slovenskej republiky na rokovaniach Medzivládnej konferencie (II. časť materiálu). Osobitná časť materiálu sa venuje analýze a porovnaniu hlasovania a rozsahu hlasovania s predchádzajúcimi zmluvami (III. časť materiálu). 
d.	Odstránenie trojpilierovej štruktúry - Ústavná zmluva odstraňuje trojpilierové usporiadanie, čím sa vytvára jednotný systém rozhodovacích postupov a nástrojov pre všetky oblasti pôsobnosti EÚ. Súčasne ale zostávajú v oblastiach spadajúcich do dnešného druhého a tretieho piliera zachované určité špecifiká ako výnimky zo všeobecných pravidiel rozhodovania, zohľadňujúce vysokú politickú citlivosť daných oblastí regulácie;
e.	Priorita práva EÚ - Prednosť práva EÚ pred vnútroštátnym právom členských štátov je jedným zo základných princípov práva EÚ, ktorý bol vyvinutý v rámci judikatúry Európskeho súdneho dvora a zabraňuje konfliktu medzi únijnou a vnútroštátnou právnou úpravou. Na rozdiel od dnešného právneho stavu ústavná zmluva explicitne uvádza tento princíp v texte ústavnej zmluvy;
f.	Možnosť vystúpenia z EÚ, možnosť pozastavenia členstva – zmluva kodifikuje uvedené inštitúty explicitne v texte vrátane definície podmienok;
g.	Oblasť spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky – predstavovala komplikovanú časť rokovaní, v ktorej sa podarilo dospieť ku konsenzu počas talianskeho predsedníctva. Analýze tejto oblasti spolupráce sa venuje IV. časť predkladaného materiálu.
h.	Charta základných práv – dokument inkorporuje Chartu ako celok vrátane vysvetliviek, ktoré definujú rozsah a spôsob aplikovania práv a princípov z nej vyplývajúcich. Vzhľadom na implikácie Charty, ako aj diskusiu, ktorú jej zaradenie vyvolalo, sa tejto otázke venuje osobitná časť predkladaného materiálu (V. časť materiálu)
i.	Deľba kompetencií - V oblasti deľby kompetencií zostávajú základné princípy totožné s dnešným stavom, dochádza však k výraznému sprehľadneniu dnešného stavu. Prvá časť ústavnej zmluvy explicitne definuje jednotlivé oblasti kompetencií vo viacerých kategóriách;
j.	Definícia postavenia a úloh Európskeho parlamentu, posilnenie úlohy národných parlamentov – ide o potvrdenie dlhodobejšej tendencie posilňovania parlamentnej demokracie a odstraňovania demokratického deficitu tak, ako to stanovila deklarácia z Laeken. Preto jej venujeme osobitnú pozornosť v VI. časti materiálu. 

6.	Hodnotenie
Reorganizácia zmlúv primárneho práva únie dospela do fázy prijatia jedného dokumentu s ústavnými prvkami, ktorý zakladá Európsku úniu ako nástupcu Európskych spoločenstiev a dnešnej Európskej únie. Naplnenie Laekenskej výzvy na odstránenie demokratického deficitu, transparentnosti a efektivity sa podľa SR odráža v samotnom prijatí jednej zmluvy kodifikujúcej primárne právo EÚ, ako aj v zlúčení trojpilierového usporiadania a založení Európskej únie stelesňujúcej európsku integráciu v jednom subjekte. Demokratizačné prvky je možné identifikovať v posilnení parlamentarizmu na európskej úrovni, tak prostredníctvom väčšieho zaangažovania národných parlamentov, ako aj posilnením Európskeho parlamentu v oblasti legislatívy. K posilneniu demokratickej legitimity Komisie má prispieť voľba predsedu Komisie v Európskom parlamente. Krokom k transparentnosti je aj zavedenie princípu verejnosti zasadnutí Rady, keď rozhoduje o legislatívnych návrhoch.
	Významným momentom je inkorporácia Charty do textu ústavnej zmluvy vrátane jej legislatívneho nadviazania na vysvetlivky k nej, vypracované konventom. 

Ústavná zmluva posilňuje demokratické prvky v architektúre EÚ, upravuje rozhodovacie postupy a nástroje a zároveň rešpektuje váhu členských krajín. Usiluje tak o lepšiu zrozumiteľnosť a prehľadnosť usporiadania EÚ a napomáha dosiahnutie primárneho cieľa reformy – priblíženiu únie občanom. Na druhej strane je však potrebné priznať, že cieľ zjednodušiť rozhodovacie mechanizmy a priblížiť text primárneho práva občanovi sa nepodarilo naplniť v očakávanom rozsahu.

Zmluva taktiež vytvára možnosti pre zachovanie efektivity a flexibility rozhodovania EÚ, čo má rozhodujúci význam pre zachovanie funkčnosti únie po rozšírení. V neposlednom rade sa vytvára priestor pre posilnenie celistvosti spoločného pôsobenia členských štátov na medzinárodnej scéne. Kompromis priniesol nové prvky do procesu rozhodovania, niekedy na úkor jedného z cieľov Laekenskej deklarácie, ktorým bola vyššie uvedená transparentnosť.

Slovenská republika privítala prijatie textu Ústavnej zmluvy na summite EÚ v Bruseli a považuje ho za dobrý kompromisný dokument, ktorého schválenie je ďalším krokom na ceste zjednotenia Európy. To, že EÚ bude mať vlastnú ústavnú zmluvu, prispeje k naplneniu pôvodných ideí jednotnej Európy. Konečný text je výsledkom kompromisu všetkých a predstavuje priesečník názorov a predstáv tých, ktorí prišli na rokovanie Medzivládnej konferencie s návrhom prijať text vypracovaný Konventom bez zmien a tých, ktorí pokladali za potrebné niektoré časti zmluvy dopracovať, konkretizovať a skvalitniť. 

Rokovania EÚ, ktorú tvorí dvadsaťpäť rovnoprávnych členov, ukázali, že Európa má potenciál a predpoklady silného rastu a integrácie pri súčasnom zachovaní osobitého, národného a špecifického. Posun, ktorý zaznamenalo primárne právo EÚ oproti predchádzajúcim dohodám (Maastricht, Amsterdam, Nice), znamená novú kvalitu, ktorá rešpektuje potrebu zachovať akcieschopnosť rozšírenej EÚ, odráža aktuálny globálny politický, bezpečnostný a ekonomický vývoj a zároveň v citlivých oblastiach a otázkach (spoločná zahraničná a bezpečnostná politika, dane, časť sociálnej politiky, časť politiky v oblasti spravodlivosti a vnútra) zachováva, resp. vytvára mechanizmy, ktoré umožňujú jednotlivým členom aktívne ovplyvňovať tvorbu a implementáciu európskej legislatívy.

II. Mandát Slovenskej republiky vo svetle dosiahnutého kompromisu

1. Úvod

Slovenská republika vstupovala do rokovaní Medzivládnej konferencie s názorom, že text návrhu Ústavnej zmluvy vypracovaný Konventom je síce dobrým základom pre rokovanie, napriek tomu je potrebné o niektorých ustanoveniach rokovať. Z uvedeného dôvodu vypracovala vláda Slovenskej republiky analýzu dokumentu a navrhla mandát, s ktorým by mala vystupovať na rokovaní Medzivládnej konferencie. Po diskusii na pôde Výboru Národnej rady SR pre európsku integráciu, Zahraničného výboru NR SR a Ústavno-právneho výboru NR SR, ktoré navrhli text uznesenia, bol mandát vlády upravený na základe odporúčania poslancov Národnej rady Slovenskej republiky. 

Predstavitelia Slovenskej republiky sa na rokovaniach Medzivládnej konferencie dôsledne pridŕžali mandátu schváleného vládou, pričom zohľadňovali dynamiku vývoja rokovaní a vyhodnocovali navrhované kompromisy z pohľadu dosiahnutia vyváženého a akceptovateľného dokumentu. Pri rokovaniach mali na zreteli záujmy občanov Slovenskej republiky ako aj práva a povinnosti člena Európskej únie. 

Zmyslom rokovaní nebolo hľadať príčiny pre ich zablokovanie, ale cesty a spôsoby pre dosiahnutie vzájomne prijateľného kompromisu. Takýto prístup si postupne osvojili všetky členské krajiny v duchu idey silnej a konkurencieschopnej Európy, ktorá môže fungovať len vtedy, ak zabezpečí každému členovi adekvátne postavenie a nástroje na to, aby mohol uplatňovať svoje práva a povinnosti, zvýši efektívnosť fungovania inštitúcií a posilní parlamentnú demokraciu na európskej i národnej úrovni.

2. Hodnotenie mandátu

Nasledujúce stránky prinášajú stručné hodnotenie plnenia mandátu Slovenskej republiky a charakteristiku dosiahnutej dohody podľa jednotlivých bodov tak, ako boli špecifikované v materiáli „Stanoviská Slovenskej republiky na medzivládnej konferencii EÚ v r. 2003 - 2004“. V každom z bodov mandátu je uvedená pozícia SR pred začatím rokovaní Medzivládnej konferencie (v znení prijatom na základe uznesenia vlády SR z 3. októbra 2003 – boldom), stručne popísaná dosiahnutá konečná dohoda, citovaná presná dikcia textu ústavnej zmluvy (článku alebo relevantnej časti článku) a napokon je spracované hodnotenie konečnej dohody z pohľadu SR.  
	
2.1.	 Zloženie Európskej komisie. (čl. I-26) [pôvodne I-25]

•	Pozícia SR: Hlavná priorita SR v inštitucionálnom usporiadaní. SR dôsledne vystupovala za zachovanie princípu ”jedna krajina - jeden komisár” s rovnocenným postavením všetkých členov EK. 

Konečná dohoda: Do r. 2014 bude platiť princíp „1 krajina = 1 komisár = 1 hlas“. Po r. 2014 bude počet členov Komisie zmenšený: Komisiu budú tvoriť zástupcovia 2/3 členských krajín, ak Európska rada jednomyseľne nerozhodne o inom modeli; 

Článok I-26: Európska komisia 

5. Prvá Komisia vymenovaná podľa ústavy sa skladá z jedného štátneho príslušníka za každý členský štát, vrátane jej predsedu a ministra zahraničných vecí únie, ktorý je jedným z jej podpredsedov.

6. Po skončení funkčného obdobia Komisie uvedenej v odseku 5 sa Komisia skladá z takého počtu členov, vrátane jej predsedu a ministra zahraničných vecí únie, ktorý zodpovedá dvom tretinám počtu členských štátov, pokiaľ Európska rada nerozhodne jednomyseľne zmeniť tento počet.

Hodnotenie z pohľadu SR: Ide o prijateľný výsledok, ktorý je kompromisom medzi krajinami zastávajúcimi zachovanie textu Konventu (Francúzsko, Nemecko. Text navrhoval zníženie počtu komisárov a ich rozdelenie na dve skupiny) a skupinou krajín zasadzujúcich sa za zachovanie zastúpenia všetkých členských krajín v Komisii. Výsledný kompromis nadväzuje na dohodu z Nice, podľa ktorej malo dôjsť k zníženiu počtu členov Komisie, keď počet členov EÚ dosiahne 27.

2.2.	 Názov zmluvy a formulácia preambuly (kresťanské korene).

•	2a) Pozícia SR:  Navrhovať zmenu názvu dokumentu na Ústavná zmluva EÚ (Constitutional Treaty of the EU) a jeho uplatnenie v celom texte. 

Konečná dohoda: S výnimkou parciálnych jazykových a formulačných úprav zostáva používanie rozličných názvov v texte dokumentu.

Článok I-1: Založenie únie

1. Vyjadrujúc vôľu občanov a štátov Európy budovať spoločnú budúcnosť, táto ústava zakladá Európsku úniu, na ktorú členské štáty preniesli právomoci na dosiahnutie spoločných cieľov. Únia koordinuje politiky, ktorými sa členské štáty snažia tieto ciele dosiahnuť a vykonáva komunitárnym spôsobom právomoci, ktoré na ňu členské štáty preniesli.

Hodnotenie: SR získala na základe iniciatívneho návrhu podporu viacerých krajín, ale v konečnom dôsledku táto podpora nebola dostatočná. Viaceré krajiny preferovali zachovanie viacerých názvov používaných v texte.

•	2b) Pozícia SR: SR podporí zahrnutie zmienky o kresťanských hodnotách do preambuly ústavnej zmluvy v závislosti od konkrétneho návrhu zmeny textu. 

Konečná dohoda: V tejto otázke zostáva zachovaný text navrhovaný Konventom.

Hodnotenie: SR podporovala zahrnutie zmienky o kresťanských hodnotách do preambuly ÚZ až do samého záveru rokovaní. Napokon sa zmenu textu preambuly nepodarilo presadiť aj napriek úsiliu SR. Predseda vlády SR M. Dzurinda túto otázku na rokovaniach Európskej rady opätovne otvoril (ako prvý spomedzi predsedov vlád viacerých krajín) aj napriek tomu, že írske predsedníctvo ju zaradilo medzi uzatvorené otázky, o ktorých už rokovať netreba.

2.3.	 Rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou (čl. I-25) [pôvodne I-24]
•	Pozícia SR: Podporovať zachovanie systému tvorby kvalifikovanej väčšiny dohodnutom v Nice.

Konečná dohoda: Do 31. 10. 2009 sa bude uplatňovať model Nice (váženie hlasov). Od 1. 11. 2009 bude kvalifikovanú väčšinu tvoriť 55% členských štátov, najmenej však 15 členských štátov a 65% populácie Únie. Blokujúca menšina bude pozostávať zo 4 členských krajín. Okrem toho je na prechodné obdobie do roku 2014 prijatý princíp, ktorý umožňuje ¾ štátov potrebných na blokovaciu menšinu alebo štátom, ktoré spolu predstavujú ¾ z počtu obyvateľstva potrebného na zablokovanie rozhodnutia, vrátiť návrh európskeho zákona na rokovanie Európskej rady. Uvedený mechanizmus je kompromisom, ktorý zohľadňuje pozície malých a stredných štátov, Nemecka, Francúzska, Belgicka a taktiež stanovisko Poľska a Španielska.

Článok I-25: Vymedzenie kvalifikovanej väčšiny v rámci Európskej rady a Rady

1. Kvalifikovaná väčšina je vymedzená ako väčšina rovnajúca sa najmenej 55 % členov Rady, ktorí pozostávajú najmenej z pätnástich členov a zastupujú členské štáty zahŕňajúce aspoň 65 % obyvateľstva únie.

Blokujúcu menšinu musia tvoriť najmenej štyria členovia Rady, v opačnom prípade sa kvalifikovaná väčšina považuje za dosiahnutú.

2. Odchylne od odseku 1, ak sa Rada neuznáša na návrh Komisie alebo ministra zahraničných vecí únie, kvalifikovaná väčšina sa vymedzuje ako väčšina rovnajúca sa najmenej 72 % členov Rady, ktorí zastupujú členské štáty zahŕňajúce aspoň 65 % obyvateľstva únie.

Hodnotenie z pohľadu SR: výsledná formula 55/65 je priaznivejšia ako návrh Konventu 50/60, pretože zvyšuje blokovacie schopnosti aj menších členských krajín. Nepodarilo sa zmenšiť 10 % rozdiel medzi oboma parametrami. Výsledok je kompromisom medzi názorom zasadzujúcim sa za zachovanie návrhu Konventu (najmä Nemecko a Francúzsko), názorom zasadzujúcim sa za paritu medzi oboma parametrami dvojitej väčšiny (skupina like-minded vrátane SR) a po dlhý čas rokovaní jednoznačnou pozíciou Poľska a Španielska za zachovanie systému hlasovania dohodnutom v Nice. 
Nad rámec mandátu mala Slovenská republika v tejto otázke pripravenú aj „záložnú“ pozíciu, ktorá vychádzala z analýzy systémov dvojitej väčšiny. Táto pozícia preferovala v prípade prijatia kompromisu o hlasovaní dvojitou väčšinou, aby parametre počtu krajín a počtu obyvateľov, ktoré tieto krajiny reprezentujú, boli v parite (50:50, 60:60, alebo v neskorších fázach rokovaní 55:55). Týmto by bol rešpektovaný princíp občiansky aj štátny. Prijatý systém je z pohľadu SR a jej váhy kompromisom medzi relatívne najvýhodnejším (55:55) a najnevýhodnejším pomerom (50:60).

2.4.	Právomoc Európskej rady jednomyseľne rozhodnúť o presune ďalších oblastí do rozhodovania kvalifikovanou väčšinou (čl. I-25), zachovanie jednomyseľnosti hlasovania vo vybraných oblastiach.

•	4a) Pozícia SR: Podmienku jednomyseľnosti považuje SR za dostatočnú záruku toho, že nedôjde bez súhlasu všetkých krajín k presunom nových oblastí činnosti EÚ do rozhodovania kvalifikovanou väčšinou. 

Konečná dohoda: 	rozhodnutia týkajúce sa možnosti zmeny systému hlasovania z jednomyseľného do kvalifikovanej väčšiny je možné prijímať na základe jednomyseľnosti.

Článok IV-444: Zjednodušená revízia

1. Keď sa v časti III stanovuje, že Rada sa v danej oblasti alebo v danom prípade uznáša jednomyseľne, môže Európska rada prijať európske rozhodnutie, ktoré oprávni Radu uznášať sa v tejto oblasti alebo v tomto prípade kvalifikovanou väčšinou.

Tento odsek sa neuplatňuje na rozhodnutia s vojenskými alebo obrannými dôsledkami.

2. Ak sa v časti III stanovuje, že Rada prijíma európske zákony alebo rámcové zákony v súlade s mimoriadnym legislatívnym postupom, môže Európska rada prijať európske rozhodnutie umožňujúce prijatie takýchto európskych zákonov alebo rámcových zákonov v súlade s riadnym legislatívnym postupom.

3. Každý podnet Európskej rady na základe odsekov 1 alebo 2 sa oznámi národným parlamentom. Ak národný parlament oznámi svoj nesúhlas do šiestich mesiacov od dátumu tohto oznámenia, európske rozhodnutie uvedené v odsekoch 1 a 2 sa neprijme. V prípade, že sa nevysloví nesúhlas, Európska rada môže rozhodnutie prijať.

Európska rada sa pri prijímaní európskych rozhodnutí uvedených v odsekoch 1 a 2 uznáša jednomyseľne po získaní súhlasu Európskeho parlamentu, ktorý sa uznáša väčšinou svojich členov.

Článok iV-445
Zjednodušený revízny postup týkajúci sa vnútorných politík a činností únie

1. Vláda každého členského štátu, Európsky parlament alebo Komisia môžu predložiť Európskej rade návrhy na revíziu všetkých alebo niektorých ustanovení hlavy III časti III týkajúcej sa vnútorných politík a činností únie.

2. Európska rada môže prijať európske rozhodnutie, ktorým sa menia a dopĺňajú všetky alebo niektoré ustanovenia hlavy III časti III. Európska rada sa uznáša jednomyseľne po porade s Európskym parlamentom a Komisiou, a v prípade inštitucionálnych zmien v menovej oblasti aj s Európskou centrálnou bankou.

Toto európske rozhodnutie nenadobudne účinnosť, kým ho neschvália členské štáty v súlade s ich príslušnými ústavnými požiadavkami.

3. Európske rozhodnutie uvedené v odseku 2 nesmie rozšíriť právomoci prenesené na úniu touto zmluvou.

Hodnotenie:  Všeobecná tzv. „passarelle“ klauzula bola z textu čl. I-25 presunutá do článku IV-444, IV-445 [pôvodne IV-7a]. „Passarelle“ klauzuly sa vyskytujú v konkrétnych politikách v III. časti ústavnej zmluvy. 

•	4b) Pozícia SR: Návrh textu ÚZ predpokladá zachovanie jednomyseľného hlasovania v oblasti daní, sociálnej politiky a obrany. SR nebude podporovať návrhy, ktoré budú smerovať k zavedeniu rozhodovania kvalifikovanou väčšinou.

Konečná dohoda: Jednomyseľné rozhodovanie ostalo zachované v oblasti daní a obrany (viď osobitnú časť predkladaného materiálu). V oblasti sociálnej politiky došlo v niektorých častiach k prechodu na rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou za súčasného zavedenia mechanizmu „záchrannej brzdy“ (emergency brake). Jednomyseľné rozhodovanie ostalo zachované v oblasti sociálneho zabezpečenia a ochrany pracovníkov, ochrany pracovníkov po skončení pracovného pomeru, kolektívnej ochrany pracovníkov a zamestnávateľov a podmienok zamestnanosti pre štátnych príslušníkov tretích krajín.

Hodnotenie: V oblasti sociálnej politiky, konkrétne v presne vymedzenom prípade umožňujúcom zavedenie systému sociálneho zabezpečenia migrujúcich pracovníkov a ich rodinných príslušníkov, bolo dohodnuté zavedenie rozhodovania kvalifikovanou väčšinou za súčasného zavedenia mechanizmu tzv. záchrannej brzdy, umožňujúce ktorémukoľvek členskému štátu pozastavenie procesu prijímania návrhu európskeho rámcového zákona z dôvodov ovplyvňovania základných aspektov jeho sociálneho systému. K zmluve je navyše pripojená deklarácia, ktorá zabezpečuje, že pri prijímaní európskeho rámcového zákona budú brané do úvahy záujmy členského štátu, ak takýto zákon ovplyvňuje základné aspekty jeho sociálneho systému vrátane rozsahu sociálneho zabezpečenia, alebo finančných nákladov.

•	4c) Pozícia SR: V oblasti hospodárskej a sociálnej súdržnosti SR nesúhlasí s prechodom z jednomyseľného hlasovania na hlasovanie kvalifikovanou väčšinou po 1. 1. 2007.

Konečná dohoda: Rada sa uznáša jednomyseľne.

Článok III-223 [pôvodne III-119]

2. Prvé ustanovenia o štrukturálnych fondoch a Kohéznom fonde, ktoré budú prijaté následne po ustanoveniach účinných v deň podpísania Zmluvy o Ústave pre Európu  budú ustanovené európskym zákonom Rady. Rada sa uznáša jednomyseľne po získaní súhlasu Európskeho parlamentu.

Hodnotenie: Došlo k zmene textu čl. III-223 (pozri vyššie).

•	4d) Pozícia SR: SR sa bude zasadzovať taktiež za neoslabovanie princípu jednomyseľnosti a o jeho zachovanie v oblasti trestného práva, súdnej a policajnej spolupráce, azylu a migrácie a kultúry.

o	Súdna spolupráca v trestnej oblasti

Konečná dohoda: Môžu byť ustanovené spoločné minimálne pravidlá  pre vzájomné uznávanie súdnych rozhodnutí a policajná a súdna spolupráca v trestnoprávnej oblasti v prípadoch majúcich cezhraničnú dimenziu (čl. III-270), spoločné pravidlá stanovujúce minimálne pravidlá definujúce kriminálne činy a sankcie (čl. III-271: terorizmus, pašovanie ľudí, sexuálne zneužívanie žien a detí, pašovanie drog, korupcia, počítačová kriminalita, organizovaný zločin).

Procedúra umožňujúca členskému štátu vyhnúť sa takejto spolupráci:
-	v prípade, že navrhovaný európsky rámcový zákon niektorému členskému štátu nevyhovuje z dôvodov ovplyvňovania základných aspektov jeho trestnoprávneho systému, môže pozastaviť proces prijímania návrhu jeho posunutím do Európskej rady;
-	Európska rada potom môže postupovať dvoma spôsobmi:
-	Európska rada v časovom horizonte 4 mesiacov vráti návrh európskeho rámcového zákona Rade, čím odblokuje pozastavenie prijímacej procedúry návrhu;
-	alebo Európska rada vráti návrh na prepracovanie Komisii alebo skupine štátov, ktorá návrh pôvodne pripravila. Týmto sa pôvodný návrh považuje za neprijatý;

-	Ak Európska rada do 4 mesiacov nepodnikne nič, alebo ak do 12 mesiacov od pozastavenie procedúry prijímania návrhu európskeho rámcového zákona nie je pripravený nový návrh, členské štáty, ak ich je minimálne jedna tretina (t. j. 9 a viac) z celkového počtu a ktoré tak chcú učiniť, môžu založiť v tejto oblasti posilnenú spoluprácu. Členské štáty, ktorým návrh nevyhovoval, ostanú mimo posilnenej spolupráce a návrh na ne nemá žiaden vplyv;   

Článok III-270 [pôvodne III-171]

1. Justičná spolupráca v trestných veciach v únii je založená na zásade vzájomného uznávania rozsudkov a iných súdnych rozhodnutí a zahŕňa aproximáciu zákonov a iných právnych predpisov členských štátov v oblastiach uvedených v odseku 2 a článku III-271.
Európske zákony alebo rámcové zákony ustanovujú opatrenia zamerané na:

a)	vytvorenie pravidiel a postupov na zabezpečovanie uznávania všetkých foriem rozsudkov a iných súdnych rozhodnutí v celej únii;
b)	predchádzanie a riešenie sporov o právomoc medzi členskými štátmi;
c)	podporovanie vzdelávania sudcov a justičných pracovníkov;
d)	uľahčovanie spolupráce medzi súdmi alebo rovnocennými orgánmi členských štátov v rámci trestného stíhania a výkonu rozhodnutí.

2. Európske rámcové zákony môžu stanoviť minimálne pravidlá s cieľom uľahčiť v nevyhnutnom rozsahu vzájomné uznávanie rozsudkov a iných súdnych rozhodnutí, ako aj policajnú a justičnú spoluprácu v trestných veciach, ktoré majú cezhraničný rozmer. Tieto minimálne pravidlá zohľadňujú rozdiely medzi právnymi tradíciami a systémami členských štátov.

Týkajú sa:

a)	vzájomnej prípustnosti dôkazov medzi členskými štátmi;
b)	práv jednotlivcov v trestnom konaní;
c)	práv obetí trestných činov;
d)	ďalších osobitných aspektov trestného konania, ktoré Rada vopred určí európskym rozhodnutím; na prijatie tohto rozhodnutia sa Rada uznáša jednomyseľne po získaní súhlasu Európskeho parlamentu.

Prijatie minimálnych pravidiel uvedených v tomto odseku nebráni členským štátom zachovať alebo zaviesť vyššiu úroveň ochrany pre jednotlivcov.

3. Keď je člen Rady názoru, že navrhovaným európskym rámcovým zákonom uvedeným v odseku 2 by mohli byť dotknuté základné aspekty jeho systému trestného súdnictva, môže požiadať, aby o návrhu rámcového zákona rokovala Európska rada. V tomto prípade sa postup uvedený v článku III-396 pozastaví. Európska rada po prerokovaní a do štyroch mesiacov od tohto pozastavenia buď:

a)	vráti návrh späť Rade, čím sa ukončí pozastavenie postupu uvedeného v článku III-396, alebo
b)	požiada Komisiu alebo skupinu členských štátov, od ktorej návrh pochádzal, aby predložila nový návrh; v tomto prípade sa pôvodne navrhovaný právny akt považuje za neprijatý.

4.	Ak do uplynutia lehoty uvedenej v odseku 3 Európska rada nekonala, alebo ak do dvanástich mesiacov od predloženia nového návrhu podľa odseku 3 písm. b) nebol prijatý európsky rámcový zákon a ak si najmenej jedna tretina členských štátov želá nadviazať posilnenú spoluprácu na základe dotknutého návrhu rámcového zákona, oznámia to Európskemu parlamentu, Rade a Komisii.

V takomto prípade sa povolenie vykonávať posilnenú spoluprácu podľa článkov I-44 ods. 2 a III-419 ods. 1 považuje za udelené a uplatnia sa ustanovenia o posilnenej spolupráci.

Článok III-271 [pôvodne III-172]

1. Európske rámcové zákony môžu stanoviť minimálne pravidlá týkajúce sa vymedzenia trestných činov a sankcií v oblastiach mimoriadne závažnej trestnej činnosti s cezhraničným rozmerom vyplývajúcim z povahy alebo dôsledkov týchto trestných činov, alebo z osobitnej potreby proti nim bojovať na spoločnom základe.

Týmito oblasťami trestnej činnosti sú: terorizmus, obchodovanie s ľuďmi a sexuálne zneužívanie žien a detí, nedovolené obchodovanie s drogami, nedovolené obchodovanie so zbraňami, pranie špinavých peňazí, korupcia, falšovanie platobných prostriedkov, počítačová kriminalita a organizovaná trestná činnosť.

V závislosti od vývoja trestnej činnosti môže Rada prijať európske rozhodnutie určujúce ďalšie oblasti trestnej činnosti, ktoré spĺňajú kritériá uvedené v tomto odseku. Rada sa uznáša jednomyseľne po získaní súhlasu Európskeho parlamentu.

2. Ak sa ukáže, že aproximáciaustanovení zákonov a iných právnych predpisov v oblasti trestného práva je nevyhnutná na zabezpečenie účinného uskutočňovania politiky únie v oblasti, ktorá bola predmetom harmonizačných opatrení, môžu európske rámcové zákony stanoviť minimálne pravidlá týkajúce sa vymedzenia trestných činov a sankcií v dotknutej oblasti. Takéto rámcové zákony sa prijímajú rovnakým postupom, aký bol použitý pri prijímaní príslušných harmonizačných opatrení, bez toho, aby bol dotknutý článok III-264.

3. Keď je člen Rady názoru, že navrhovaným európskym rámcovým zákonom uvedeným v v odsekoch 1 alebo 2 by mohli byť dotknuté základné aspekty jeho systému trestného súdnictva, môže požiadať, aby o návrhu rámcového zákona rokovala Európska rada. V tomto prípade postup uvedený v článku III-396 pozastaví, ak sa uplatňuje. Európska rada po prerokovaní a do štyroch mesiacov od tohto pozastavenia buď:

a)	vráti návrh späť Rade, čím sa ukončí pozastavenie postupu uvedeného v článku III-396, ak sa uplatnitňuje, alebo
b)	požiada Komisiu alebo skupinu členských štátov, od ktorej návrh pochádzal, aby predložila nový návrh; v tomto prípade sa pôvodne navrhovaný právny akt považuje za neprijatý.

4. Ak do uplynutia lehoty uvedenej v odseku 3 Európska rada nekonala, alebo ak do dvanástich mesiacov od predloženia nového návrhu podľa odseku 3 písm. b) nebol prijatý európsky rámcový zákon a ak si najmenej jedna tretina členských štátov želá nadviazať posilnenú spoluprácu na základe dotknutého návrhu rámcového zákona, oznámia to Európskemu parlamentu, Rade a Komisii.

V takomto prípade sa povolenie vykonávať posilnenú spoluprácu podľa článkov I-44 ods. 2 a III-419 ods. 1 považuje za udelené a uplatnia sa ustanovenia o posilnenej spolupráci.

o	Súdna spolupráca v občianskoprávnej oblasti 

•	Pozícia SR: SR navrhovala zmeniť formuláciu v paragrafe III-269.

Konečná dohoda: Spolupráca bude rozvinutá v občianskoprávnej oblasti v prípadoch majúcich cezhraničné implikácie a bude založená na princípe vzájomného uznávania súdnych rozhodnutí, spolupráca sa týka obzvlášť zabezpečenia správneho fungovania vnútorného trhu únie.
Spolupráca sa môže týkať aj oblasti rodinného práva, ak Rada rozhodujúc jednomyseľne prijme európsky rámcový zákon, t.j. je zaručená možnosť zablokovať prijatie takejto spolupráce ktorýmkoľvek členským štátom; 

Článok III-269 [pôvodne III-170]

1. Únia rozvíja justičnú spoluprácu v občianskych veciach, ktoré majú cezhraničné dôsledky, na základe zásady vzájomného uznávania súdnych a mimosúdnych rozhodnutí. Takáto spolupráca môže zahŕňať prijatie opatrení pre aproximáciu ustanovení zákonov a iných právnych predpisov členských štátov.

Hodnotenie: Pre návrh SR sa nepodarilo nájsť dostatočnú podporu.

4.e Kultúra

Konečná dohoda:  Táto oblasť nebola predmetom rokovaní, text návrhu Konventu zostal nezmenený.

2.5.	Definovanie systému rotácie predsedníctiev sektorálnych rád a pri voľbe stáleho predsedu Európskej rady. 

•	Pozícia SR: SR bude v otázke rotácie stáleho predsedu ER a  predsedníctva v sektorálnych radách podporovať myšlienku, aby sa definovali konkrétne kritériá a spôsob rotácie a aby tieto boli zaradené do záverečného textu ÚZ.

Konečná dohoda: Kompromisné riešenie stanovuje, že predsedníctvo tvoria tri štáty na 18 mesiacov, pričom sa zachováva spravodlivý systém politickej a geografickej rotácie.

Článok I-24: Zloženia Rady ministrov

4. Európska rada prijme kvalifikovanou väčšinou európske rozhodnutie, ktorým sa stanovuje zoznam ďalších zložení Rady.

5. Výbor stálych zástupcov vlád členských štátov je zodpovedný za prípravu práce Rady.

6. Počas rokovania a hlasovania o návrhu legislatívneho aktu sú zasadnutia Rady verejné. Za týmto účelom je každé zasadnutie Rady rozdelené na dve časti, pričom jedna časť sa zaoberá prerokovávaním legislatívnych aktov únie a druhá nelegislatívnymi opatreniami.

7.Zástupcovia členských štátov v Rade predsedajú zloženiam Rady, s výnimkou zloženia Rady pre zahraničné záležitosti, na základe zásady rovnakej rotácie, v súlade s podmienkami ustanovenými v európskom rozhodnutí Európskej rady. Európska rada sa uznáša kvalifikovanou väčšinou.

Hodnotenie: Došlo k dohode o zavedení skupinového predsedníctva sektorálnych rád tvoreného troma krajinami a trvajúceho 18 mesiacov na základe rovnej rotácie medzi členskými štátmi únie s prihliadnutím na ich rozmanitosť a geografickú rovnováhu v rámci únie. Táto dohoda odráža kompromis medzi návrhom zriadiť stáleho predsedu/prezidenta Európskej rady a zachovať súčasný systém rotácie. Dohodnutý systém umožňuje zabezpečenie kontinuity realizácie politík EÚ, rozdelenie záťaže predsedníctva na viacero krajín a rovnako zaručuje to, aby na základe systému spravodlivej rotácie boli v predsedníctve zastúpené viaceré krajiny. Súčasťou zmluvy je aj návrh Rozhodnutia Rady, definujúci pravidlá rotácie, ktorý vstúpi v platnosť dňom vstupu v platnosť Zmluvy.

3.	Ďalšie oblasti, ktorými sa MVK zaoberala z iniciatívy ostatných členských krajín a ktoré boli definované v mandáte Slovenskej republiky

	V rámci rokovania Medzivládnej konferencie Slovenská republika tlmočila nasledovné stanoviská:

3.1.	Minister zahraničných vecí EÚ (čl. I-28) [pôvodne I-27]

•	Pozícia SR: SR podporuje návrh na vytvorenie postu ministra zahraničných vecí. Podporí presné vymedzenie jeho vzťahu k predsedovi Európskej rady a jeho zodpovednosti voči Rade na strane jednej a voči Európskej komisii na strane druhej.

Konečná dohoda: Kompromis prihliadol na požiadavky viacerých krajín, aby bolo lepšie vymedzené pôsobenie, spôsob menovania, postavenie a rezignácia ministra zahraničných vecí. Návrh na zmenu názvu funkcie nebol akceptovaný.

Článok I-28: Minister zahraničných vecí únie

1. Európska rada, uznášajúc sa kvalifikovanou väčšinou a so súhlasom predsedu Komisie, vymenuje ministra zahraničných vecí únie. Európska rada môže ukončiť jeho funkčné obdobie podľa rovnakého postupu.

2. Minister zahraničných vecí únie riadi spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku únie. Prispieva svojimi návrhmi k tvorbe tejto politiky a vykonáva ju ako splnomocnenec Rady. To isté sa vzťahuje na spoločnú bezpečnostnú a obrannú politiku.

3. Minister zahraničných vecí únie predsedá Rade pre zahraničné záležitosti.

4. Minister zahraničných vecí únie je jedným z podpredsedov Komisie. Zabezpečuje konzistentnosť vonkajšej činnosti únie. V rámci Komisie zodpovedá za úlohy, ktoré jej v tejto súvislosti prislúchajú v oblasti vonkajších vzťahov a za koordináciu ostatných aspektov vonkajšej činnosti únie. Pri vykonávaní týchto právomocí v rámci Komisie a len v súvislosti s týmito právomocami je minister zahraničných vecí únie viazaný postupmi, ktoré upravujú fungovanie Komisie v rozsahu, ktorý je zlučiteľný s odsekmi 2 a 3.

Hodnotenie: Slovensko spoločne s niektorými ďalšími krajinami navrhlo niekoľko formálnych úprav. Spolu s V. Britániou sa zasadzovalo za zmenu názvu funkcie ministra a s niektorými ďalšími krajinami navrhovalo, aby predsedom Politického a bezpečnostného výboru (COPS) bol členský štát. Aktuálne znenie textu je výsledkom širšieho kompromisu, ktorý sa týkal celého balíka spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (viď osobitná časť materiálu).

3.2.	Oblasť spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP). (čl. I-40,41) [pôvodne čl. I-39,40]

•	Pozícia SR:
o	SR podporuje klauzulu solidarity medzi členskými krajinami v prípade teroristických útokov a živelných, resp. neživelných katastrof.
o	SR podporuje možnosť posilnenej spolupráce v oblasti SZBP za podmienok uvedených v návrhu a širších podmienok upravujúcich posilnenú spoluprácu s možnosťami zapojenia všetkých členských krajín. SR sa bude zasadzovať za zvýšenie kvóra zúčastnených krajín z jednej tretiny na jednu polovicu.
o	SR sa stavia negatívne k možnosti vytvárania exkluzívnych skupín štátov, ktoré trvalo dosahujú vyšší stupeň integrácie v oblasti európskej spoločnej bezpečnostnej a obrannej politiky (SEBOP). Na splnenie cieľov štruktúrovanej spolupráce postačuje mechanizmus posilnenej spolupráce, ktorá je z hľadiska dodatočného pristúpenia nového člena priaznivejšia.
o	SR bude podporovať takú spoluprácu v oblasti vzájomnej obrany, ktorá bude v súlade so záväzkami NATO, s výnimkou štruktúrovanej spolupráce (podľa čl. 41, ods.6)

Konečná dohoda: Klauzula solidarity (článok III-329) [pôvodne III-231] bola zapracovaná do textu dokumentu. Podmienky a formy štruktúrovanej spolupráce boli upravené v zmysle predstáv viacerých členských krajín – tieto zahŕňajú princíp otvorenosti a možnosti zapojiť sa v čase, keď je štát pripravený plniť podmienky takejto spolupráce. 

Článok III-329: Vykonávanie doložky solidarity

1. Ak sa členský štát stane obeťou teroristického útoku, prírodnej katastrofy alebo katastrofy spôsobenej ľudskou činnosťou, ostatné členské štáty mu pomáhajú na žiadosť jeho politických orgánov. Na tento účel sa členské štáty navzájom koordinujú v Rade.

2. Podrobnosti vykonávania doložky solidarity úniou uvedenej v článku I-43 sa vymedzia v európskom rozhodnutí, ktoré Rada prijme na základe spoločného návrhu Komisie a ministra zahraničných vecí únie. Rada sa uznáša v súlade s článkom III-300 ods. 1, ak má toto rozhodnutie obranné dôsledky. Európsky parlament je informovaný.
                    
Článok I-40: Osobitné ustanovenia vzťahujúce sa na spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku

1. Európska únia riadi spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku založenú na rozvoji vzájomnej politickej solidarity medzi členskými štátmi, identifikovaní otázok všeobecného záujmu a dosahovaní stále vyššieho stupňa zblíženia činností členských štátov.

2. Európska rada určuje strategické záujmy únie a stanovuje ciele jej spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. Rada tvorí túto politiku v rámci strategických usmernení ustanovených Európskou radou a v súlade s časťou III.

3.Európska rada a Rada prijímajú potrebné európske rozhodnutia.

4. Spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku uskutočňuje minister zahraničných vecí únie a členské štáty, pričom používajú vnútroštátne prostriedky a prostriedky únie.

5. Členské štáty sa v rámci Európskej rady a Rady navzájom konzultujú o akýchkoľvek otázkach zahraničnej a bezpečnostnej politiky, ktoré sú vo všeobecnom záujme, aby určili spoločný postup. Pred prijatím akéhokoľvek opatrenia na medzinárodnej scéne alebo prijatím akéhokoľvek záväzku, ktorý by mohol ovplyvniť záujmy únie, sa každý členský štát poradí s ostatnými štátmi v rámci Európskej rady alebo Rady. Členské štáty zabezpečujú prostredníctvom zbližovania svojich činností, aby bola únia schopná presadzovať svoje záujmy a hodnoty na medzinárodnej scéne. Členské štáty si navzájom prejavujú solidaritu.

6. Európske rozhodnutia týkajúce sa spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky prijímajú Európska rada a Rada jednomyseľne, okrem prípadov uvedených v časti III. Európska rada a Rada sa uznášajú na základe podnetu členského štátu, na návrh ministra zahraničných vecí únie alebo na návrh tohto ministra s podporou Komisie. Európske zákony a európske rámcové zákony sú vylúčené.

7. Európska rada môže jednomyseľne prijať európske rozhodnutie ustanovujúce, že Rada sa má uznášať kvalifikovanou väčšinou, okrem prípadov uvedených v časti III.

8. S Európskym parlamentom prebiehajú pravidelné konzultácie o hlavných aspektoch a základných možnostiach spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. Je neustále informovaný o vývoji v tejto oblasti.

Článok I-41: Osobitné ustanovenia vzťahujúce sa na spoločnú bezpečnostnú a obrannú politiku

6. Tie členské štáty, ktorých vojenské kapacity spĺňajú prísnejšie kritériá a ktoré v tejto oblasti prevzali navzájom záväznejšie povinnosti s cieľom plniť najnáročnejšie misie, zavedú v rámci únie trvalú štruktúrovanú spoluprácu. Takáto spolupráca podlieha článku III-312. Netýka sa ustanovení článku III-309
Článok III-312 [pôvodne III-213]

1. Členské štáty, ktoré majú záujem o účasť na stálej štruktúrovanej spolupráci uvedenej v článku I-41 ods. 6 a ktoré spĺňajú kritériá a prijali záväzky v oblasti obranných kapacít uvedené v Protokole o stálej štruktúrovanej spolupráci, oznámia svoj zámer Rade a ministrovi zahraničných vecí únie.

Článok III-309 [pôvodne III-210]

1. Misie uvedené v článku I-41 ods. 1, pri ktorých môže únia použiť civilné a vojenské prostriedky, zahŕňajú spoločné operácie odzbrojovania, humanitné a záchranné misie, misie vojenského poradenstva a vojenskej pomoci, misie na predchádzanie konfliktom a na udržiavanie mieru, misie bojových síl v rámci krízového riadenia, vrátane misií na opätovné nastolenie mieru a operácií spojených so stabilizáciou situácie po konflikte. Všetky tieto misie môžu prispievať k boju proti terorizmu aj prostredníctvom podpory tretích krajín v boji proti terorizmu na ich územiach.

Článok III-300 [pôvodne III-201]

1.	Európske rozhodnutia uvedené v tejto kapitole prijíma Rada jednomyseľne.

Každý člen Rady, ktorý sa zdrží hlasovania, môže k svojmu zdržaniu sa hlasovania vydať formálne vyhlásenie. V takom prípade nie je povinný uplatňovať európske rozhodnutie, ale uznáva, že toto rozhodnutie zaväzuje úniu. V duchu vzájomnej solidarity sa dotknutý členský štát zdrží akéhokoľvek konania, ktoré by mohlo byť v rozpore alebo byť prekážkou v činnosti únie založenej na tomto rozhodnutí, pričom ostatné členské štáty jeho pozíciu rešpektujú. Ak členovia Rady, ktorí k svojmu zdržaniu sa hlasovania vydajú takéto vyhlásenie, zastupujú aspoň jednu tretinu členských štátov zahŕňajúcich aspoň jednu tretinu obyvateľstva únie, rozhodnutie nie je prijaté.

Hodnotenie: V oblasti Spoločnej bezpečnostnej a obrannej politiky (EBOP) sa prijatím viacerých ustanovení v Ústavnej zmluve (permanentná štruktúrovaná spolupráca, Európska obranná agentúra, záväzok vzájomnej pomoci) zreteľne posilňuje európsky rozmer bezpečnosti a obrany. Či už v oblasti inštitucionálnej, alebo v oblasti rozvoja spôsobilostí, EÚ sa usiluje rozšíriť svoje prostriedky, ktoré môže použiť „na ochranu svojich hodnôt a záujmov“. Z pohľadu kolektívnej obrany však zatiaľ nemožno hovoriť o vytvorení alternatívy NATO, o čom svedčia aj viaceré ustanovenia deklarujúce prioritu záväzkov vyplývajúcich z členstva v NATO pre tie členské krajiny Únie, ktoré sú členom oboch organizácií.
Článok I-44: Posilnená spolupráca [pôvodne I-43]

1. Členské štáty, ktoré majú v úmysle nadviazať medzi sebou posilnenú spoluprácu v rámci nevýlučných právomocí únie, môžu využiť jej inštitúcie a vykonávať tieto právomoci prostredníctvom uplatňovania príslušných ustanovení ústavy, v rámci obmedzení a podľa postupov ustanovených v tomto článku a v článkoch III‑416 až III-423.

Posilnená spolupráca je zameraná na podporu dosiahnutia cieľov únie, ochranu jej záujmov a posilňovanie jej integračného procesu. Je kedykoľvek otvorená pre všetky členské štáty v súlade s článkom III-418.

2. Európske rozhodnutie, ktorým sa povoľuje posilnená spolupráca, prijme Rada ako poslednú možnosť, keď sa zistí, že ciele takejto spolupráce nemôže únia ako celok dosiahnuť v primeranom čase, a za predpokladu, že sa na nej zúčastní najmenej jedna tretina členských štátov. Rada sa uznáša v súlade s postupom ustanoveným v článku III-419.

3. Všetci členovia Rady sa môžu zúčastniť na jej rokovaniach, ale hlasovania sa zúčastňujú len členovia Rady zastupujúci členské štáty, ktoré sa zúčastňujú na posilnenej spolupráci.

Jednomyseľnosť predstavujú len hlasy zástupcov zúčastnených členských štátov.

3.3.	 Stály predseda Európskej rady (čl. I-22) [pôvodne I-21]

•	Pozícia SR: SR spoločne s inými krajinami nepodporovala vytvorenie tejto funkcie a vystupovala za zachovanie rotácie predsedníctva ER. Nepredpokladáme, že táto otázka bude opätovne otvorená. V prípade, že áno, bude Slovensko zastávať predchádzajúce stanovisko.

Konečná dohoda: Otázka už nebola na rokovaní MVK otvorená, zostáva text navrhnutý Konventom ako súčasť komplexného textu Ústavnej zmluvy. 

Článok I-22: Predseda Európskej rady

1. Európska rada volí svojho predsedu kvalifikovanou väčšinou na funkčné obdobie dva a pol roka, s možnosťou opätovného zvolenia na jedno funkčné obdobie. Európska rada môže v prípade prekážok vo výkone funkcie alebo závažného pochybenia jeho mandát ukončiť podľa toho istého postupu.

Hodnotenie: Text navrhnutý Konventom zostal zachovaný a je súčasťou Ústavnej zmluvy. 

3.4.	Úprava zásad participatívnej demokracie (čl. I-47)  [pôvodne I-46]

•	Pozícia SR: SR bude požadovať upresnenie pojmu „významný počet členských štátov“ v ustanovení umožňujúcom tzv. občiansku iniciatívu, podľa ktorej môže byť Komisia vyzvaná na predloženie vhodného návrhu týkajúceho sa záležitostí vyžadujúcich právny akt únie na účely uplatňovania ústavnej zmluvy.

Konečná dohoda: Doplnenie formulácie do čl. I-47 ods. 4: Európsky zákon určí ustanovenia pre postupy a podmienky požadované pri takejto iniciatíve občanov vrátane minimálneho počtu členských štátov, z ktorých musia pochádzať.

Článok I-47: Zásada zastupiteľskej demokracie

4. Najmenej jeden milión občanov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi významného počtu členských štátov, môže iniciatívne vyzvať Komisiu aby predložila v rámci svojich právomocí akýkoľvek vhodný návrh týkajúci sa otázok, o ktorých sa občania domnievajú, že na účely vykonania tejto ústavy je nevyhnutný právny akt únie. Európsky zákon upraví ustanovenia, ktoré sa vzťahujú na postupy a podmienky, ktoré sa vyžadujú na predloženie takéhoto podnetu občanov, vrátane minimálneho počtu členských štátov, z ktorých musia pochádzať.

Hodnotenie: SR otvorila túto otázku a navrhla upresnenia formulácie článku, čo bolo zohľadnené.

3.5.	Rada pre vnútorné záležitosti a legislatívu (čl. I-24) [pôvodne I-23]

•	Pozícia SR: SR nepovažuje prenesenie exkluzívnych právomocí v oblasti prijímania európskej legislatívy na Radu pre všeobecné záležitosti a legislatívu za potrebné a nepodporuje vytvorenie takejto inštitúcie.

Konečná dohoda: Takáto inštitúcia nebola vytvorená, zachoval sa stav, ktorý platí dnes – t.j. každá ministerská rada plní aj legislatívnu funkciu.

Článok I-24: Zloženia Rady ministrov

6. Počas rokovania a hlasovania o návrhu legislatívneho aktu sú zasadnutia Rady verejné. Za týmto účelom je každé zasadnutie Rady rozdelené na dve časti, pričom jedna časť sa zaoberá prerokovávaním legislatívnych aktov únie a druhá nelegislatívnymi opatreniami.

7. Zástupcovia členských štátov v Rade predsedajú zloženiam Rady, s výnimkou zloženia Rady pre zahraničné záležitosti, na základe zásady rovnakej rotácie, v súlade s podmienkami ustanovenými v európskom rozhodnutí Európskej rady. Európska rada sa uznáša kvalifikovanou väčšinou.

Hodnotenie: Nebude vytvorená separátna legislatívna rada a každá zo sektorálnych rád si zachová aj svoju legislatívnu funkciu.
 
3.6.	Jurisdikcia Európskeho súdneho dvora v oblasti SZBP

•	Pozícia SR: SR bude aj naďalej podporovať zachovanie existujúceho stavu, keď ESD nemá jurisdikciu v oblasti SZBP. (Výnimku tvoria prípady predvídané v čl. III-308/monitorovanie skutočnosti, či realizácia spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky neovplyvňuje nepriaznivo deľbu kompetencií medzi EÚ a členskými štátmi, tak ako je stanovená v časti I. ÚZ/ a III-376 /skúma zákonnosť reštriktívnych opatrení voči fyzickým alebo právnickým osobám prijatých Radou na základe článku III-322).

Konečná dohoda:  Podľa súčasnej právnej úpravy ESD nemá právomoc vykonávať jurisdikciu v oblasti SZBP. Tento princíp zostáva v platnosti aj naďalej. Podľa článku III-376 Ústavnej zmluvy do právomoci ESD nepatria články I-40 a I-41 (základné ustanovenia o SZBP a jej súčasti, ktorou je aj spoločná bezpečnostná a obranná politika) a ustanovenia celej Kapitoly II Časti V, týkajúce sa spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. Do právomoci ESD nepatrí ani článok III-293, pokiaľ sa dotýka spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky, (pokiaľ ide o rozhodnutia Európskej rady v oblasti SZBP). Hoci článok III-376 je novým článkom, jeho obsah vychádza z dnešného článku 46 Zmluvy o EÚ (ZEÚ), ktorý vylučuje  právomoc ESD pre SZBP (podrobnejšie – viď osobitná časť materiálu). 
                                        
Článok III-376  [pôvodne III-282]

Súdny dvor Európskej únie nie je príslušný vo veciach v súvislosti s článkami I-40 a I-41, ustanoveniami hlavy V kapitoly II týkajúcimi sa spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky a článkom III-293, ak sa týka spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky.

Súdny dvor je však príslušný sledovať dodržiavanie článku III-308 a rozhodovať o žalobách podaných v súlade s podmienkami ustanovenými v článku III-365 ods. 4, ktorými sa preskúmava zákonnosť európskych rozhodnutí upravujúcich reštriktívne opatrenia voči fyzickým alebo právnickým osobám, ktoré boli prijaté Radou na základe hlavy V kapitoly II.
  
Článok III-322 [pôvodne III-224]

2. Ak tak ustanovuje európske rozhodnutie prijaté v súlade s kapitolou II, Rada môže v súlade s postupom uvedeným v odseku 1 prijať reštriktívne opatrenia voči fyzickým alebo právnickým osobám, skupinám alebo subjektom, ktoré nie sú štátmi.

Hodnotenie: Vo formuláciách týkajúcich sa SZBP napokon ostal zachovaný súčasný stav, keď ESD nemá jurisdikciu v oblasti SZBP. 

3.7.	Súdna spolupráca v civilných a trestných veciach

•	Pozícia SR: SR bude podporovať zúženie a úpravu textu v čl. III-269 tak, aby harmonizácia v oblasti občianskeho práva bola možná len v prípadoch, ak je to nevyhnutné pre fungovanie vnútorného trhu. 
SR sa bude zasadzovať za zachovanie jednomyseľného rozhodovania pri prijímaní spoločných minimálnych pravidiel v trestnom práve procesnom (čl. III-265, resp. 270).

Konečná dohoda a hodnotenie: pozri vyššie bod 4d 

•	Pozícia SR: SR  bude podporovať vypustenie čl. III-274 umožňujúceho vytvorenie inštitútu Európskeho prokurátora a podporí námety na úpravy textu.

Konečná dohoda: Rozhodnutie o zriadení Úradu Európskeho prokurátora musí byť prijaté jednomyseľne – t. j. ak to niektorému členskému štátu nebude vyhovovať, vytvorenie Úradu zablokuje. Presne je vymedzená a oproti pôvodnému textu zúžená oblasť pôsobenia: zameranie na zločiny majúce vplyv na finančné záujmy EÚ. Zmluva umožňuje rozšírenie právomoci úradu Európskeho prokurátora, avšak takéto rozhodnutie musí byť prijaté jednomyseľne, t.j. opäť je zaručená možnosť blokovania prijatia takéhoto rozhodnutia ktorýmkoľvek členským štátom;

Článok III-274 [pôvodne III-175]

1. S cieľom bojovať proti trestným činom, ktoré spôsobujú ujmu finančným záujmom únie, môže európsky zákon Rady z Eurojustu vytvoriť Európsku prokuratúru. Rada sa uznáša jednomyseľne po získaní súhlasu Európskeho parlamentu.

2. Európska prokuratúra zodpovedá za vyšetrovanie, trestné stíhanie a podanie obžaloby, ak je to vhodné, v spojení s Europolom, páchateľov a spolupáchateľov trestných činov, ktoré spôsobujú ujmu finančným záujmom únie vymedzených európskym zákonom uvedeným v odseku 1. Pred súdnymi orgánmi členských štátov vystupuje vo vzťahu k takýmto trestným činom vo funkcii prokurátora.

Hodnotenie: Navrhovaná formulácia je výsledkom kompromisu, ktorý zavádza v danom článku tzv. dvojakú jednomyseľnosť (pri zriadení a pri prípadnom rozšírení právomocí). Proti zriadeniu európskej prokuratúry vystupovali najmä Veľká Británia, Estónsko, Slovensko a Rakúsko. Všetky postupne pristúpili na kompromis a pokladajú ho za dostatočnú záruku.

III. ROZSAH POUŽITIA ROZHODOVANIA JEDNOMYSEĽNOSŤOU/KVALIFIKOVANOU VÄČŠINOU
1. Úvod
Vo vývoji európskej integrácie možno najmä za posledné desaťročie sledovať tendenciu postupného rozširovania oblastí, v ktorých sa rozhoduje kvalifikovanou väčšinou. Maastrichtská zmluva presunula z rozhodovania jednomyseľnosťou do kvalifikovanej väčšiny dve oblasti a zaviedla 28 nových oblastí. V Amsterdamskej zmluve bola kvalifikovaná väčšina rozšírená na ďalších 16 článkov (v 5 z nich sa dovtedy rozhodovalo jednomyseľne). Zmluva z Nice ďalej rozšírila rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou o 31 článkov, z ktorých 11 sa týkalo procedurálnych otázok a nominácií na posty v európskych inštitúciách.  

Tendencia rozširovania oblastí, v ktorých sa rozhoduje kvalifikovanou väčšinou, pokračuje aj Zmluvou zakladajúcou ústavu pre Európu. Bola odstránená pilierová štruktúra EÚ. Podľa čl. I-23 ods. 3 Rada (vo svojich rôznych konfiguráciách) rozhoduje kvalifikovanou väčšinou okrem prípadov špecifikovaných v Ústavnej zmluve. Naopak, Európska rada rozhoduje konsenzuálne (t.j. jednomyseľne), s výnimkou oblastí špecifikovaných Ústavnou zmluvou (čl. I-21 ods. 4).
2. Ústavná zmluva
Pri rokovaniach o Ústavnej zmluve sa Slovensko v súlade s mandátom schváleným vládou SR i Národnou radou SR usilovalo o zachovanie jednomyseľného rozhodovania v oblasti spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky, daní, sociálneho zabezpečenia súvisiaceho s voľným pohybom pracovníkov, súdnej spolupráce v trestných veciach a v občianskom práve, policajnej spolupráce, azylu a migrácie a kultúry tak, ako je tomu podľa v súčasnosti platného primárneho práva EÚ. Slovensko taktiež vyjadrilo svoj nesúhlas s prechodom na rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou v oblasti hospodárskej a sociálnej súdržnosti.

Z oblastí, ktoré boli predmetom primárneho záujmu SR, sa aj podľa Ústavnej zmluvy jednomyseľne rozhoduje v spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politike (s malými výnimkami uvedenými nižšie) a daniach. Jednomyseľne sa rozhoduje taktiež v rozpočtových otázkach.  

K presunu od jednomyseľného rozhodovania k rozhodovaniu kvalifikovanou väčšinou dochádza podľa Ústavnej zmluvy spomedzi oblastí primárneho záujmu SR v časti sociálneho zabezpečenia, v súdnej spolupráci v trestnej oblasti a v občianskoprávnej oblasti. V týchto oblastiach však vzhľadom na ich citlivosť pre mnohé členské štáty funguje mechanizmus tzv. záchrannej brzdy. Rada bude podľa ústavnej zmluvy kvalifikovanou väčšinou rozhodovať taktiež v oblasti policajnej spolupráce, azylu a migrácie i v oblasti kultúry. 

3. Spôsob rozhodovania v oblastiach primárneho záujmu SR

Konečný text Ústavnej zmluvy obsahuje nasledujúce úpravy spôsobu rozhodovania v oblastiach primárneho záujmu SR:

1.	Oblasť spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (podrobnejšie pozri IV. časť materiálu -  SZBP)

-	bude zachovaná jednomyseľnosť s niekoľkými presne špecifikovanými výnimkami, kedy je možné rozhodovať kvalifikovanou väčšinou (podľa čl. III-300 ods.2 - niektoré implementačné rozhodnutia, vymenovávanie osobitných zástupcov EÚ a pod.);
-	aj v týchto presne špecifikovaných prípadoch môže ktorýkoľvek členský štát namietať proti prijatiu takéhoto rozhodnutia zo životne dôležitých dôvodov, čím spustí procedúru, ktorá vyústi až do toho, že o danej veci napokon rozhoduje Európska rada, a to jednomyseľne.

Posilnená spolupráca - čl. I-44, čl. III-414 – III-423

Členské štáty môžu ustanoviť posilnenú spoluprácu (čl. III-419) na základe európskeho rozhodnutia Rady (t.j. kvalifikovanou väčšinou), s výnimkou posilnenej spolupráce v oblasti SZBP, kde je na jej ustanovenie potrebný jednomyseľný súhlas Rady. Podľa čl. III-422 môže Rada (tvorená členskými štátmi zúčastnenými na posilnenej spolupráci) v oblastiach, v ktorých sa rozhoduje jednomyseľne, rozhodnúť o prechode na rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou v týchto oblastiach, ak s tým Rada vysloví jednomyseľný súhlas (t.j. passarelle). Táto možnosť sa netýka rozhodnutí majúcich vojenské alebo obranné implikácie.

2.	Dane 

Bude zachovaná jednomyseľnosť (čl. III-171), došlo k odstráneniu výnimiek špecifikovaných v predchádzajúcich návrhoch

3.	Sociálne záležitosti

Oblasť sociálneho zabezpečenia - čl. III-136

Týka sa presne vymedzeného prípadu umožňujúcemu zavedenie systému sociálneho zabezpečenia migrujúcich pracovníkov a ich rodinných príslušníkov

Procedúra umožňujúca členskému štátu vyhnúť sa takejto spolupráci:

-	v prípade, že navrhovaný európsky rámcový zákon niektorému členskému štátu nevyhovuje z dôvodov ovplyvňovania základných aspektov jeho systému sociálneho zabezpečenia, môže pozastaviť proces prijímania návrhu jeho posunutím do Európskej rady;
-	Európska rada, po diskusii, má dve možnosti postupu:
-	buď v časovom horizonte 4 mesiacov vráti návrh európskeho rámcového zákona Rade, čím odblokuje pozastavenie prijímacej procedúry návrhu;
-	alebo Európska rada vráti návrh na prepracovanie Komisii alebo skupine štátov, ktorá návrh pôvodne pripravila. Týmto sa pôvodný návrh považuje za neprijatý;
-	k zmluve bude pripojená deklarácia, ktorá zabezpečuje, že pri prijímaní európskeho rámcového zákona budú brané do úvahy záujmy členského štátu, ak takýto zákon ovplyvňuje základné aspekty jeho sociálneho systému, vrátane rozsahu sociálneho zabezpečenia, alebo finančných nákladov.

Sociálna politika - čl. III-210 ods.3, čl. III-212 ods. 2

Rada môže kvalifikovanou väčšinou schváliť európske zákony alebo rámcové zákony určené na povzbudzovanie k spolupráci medzi členskými krajinami, avšak je vylúčené akékoľvek zosúlaďovanie zákonov členských krajín. Jednomyseľne pritom Rada koná v oblasti sociálneho zabezpečenia a ochrany pracovníkov, ochrany pracovníkov po skončení pracovného pomeru, kolektívnej ochrany pracovníkov a zamestnávateľov a podmienok zamestnanosti pre štátnych príslušníkov tretích krajín. V týchto oblastiach môže dôjsť k prechodu na rozhodovania kvalifikovanou väčšinou, avšak iba ak o tom Rada rozhodne jednomyseľne na základe návrhu komisie (passarelle).

4.	Oblasť spravodlivosti a vnútra

Maastrichtská zmluva predstavila tzv. III. pilier majúci vtedy medzivládnu povahu. Obsahoval opatrenia zamerané na azylovú a imigračnú politiku, boj proti podvodom a drogovej závislosti, súdnu spoluprácu v občianskej a trestnej oblasti, colnú a policajnú spoluprácu. Už v tejto zmluve bola zahrnutá možnosť použiť rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou. 

Amsterdamská zmluva presunula z II. piliera do I. (komunitárneho) piliera problematiku víz, imigrácie, azylu, súdnej spolupráce v občianskych veciach. V III. pilieri ostala oblasť policajnej spolupráce a súdnej spolupráce v trestných veciach. Bola ustanovená oblasť slobody, bezpečnosti a spravodlivosti. Stanovila 5-ročnú lehotu na odstránenie kontrol na vnútorných hraniciach, harmonizáciu kontrolných režimov na vonkajších hraniciach a na prijatie minimálnych štandardov v azylovej politike. Všeobecným rozhodovacím procesom v týchto oblastiach bola jednomyseľnosť s možnosťou neskoršieho prechodu na kvalifikovanú väčšinu po iniciatíve členského štátu alebo Komisie. V policajnej a súdnej spolupráci v trestných veciach boli zavedené nové rozhodovacie mechanizmy, z ktorých niektoré umožňovali použitie kvalifikovanej väčšiny. Do určitej miery bola rozšírená právomoc Európskeho súdneho dvora aj pre policajnú a súdnu spoluprácu.  

Zmluva z Nice zaviedla rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou napr. aj pri uzatváraní medzinárodných zmlúv spadajúcich do oblasti JHA, ak sa v nej už aplikuje kvalifikovaná väčšina, pri antidiskriminačných opatreniach, opatreniach napomáhajúcich voľný pohyb osôb vnútri EÚ, procedúry pre kontroly na vonkajších hraniciach a od r. 2004 aj pre osoby z tretích krajín, implementáciu spoločných azylových pravidiel, opatrenia proti nelegálnej imigrácii, súdnu spoluprácu v občianskych veciach s výnimkou rodinného práva. 

	Ústavná zmluva ďalej upravuje spôsob rozhodovania v oblasti spravodlivosti a vnútra nasledovne:

a) Súdna spolupráca v trestnej oblasti - čl. III-257, čl. III-270
Môžu byť ustanovené spoločné minimálne pravidlá  pre vzájomné uznávanie súdnych rozhodnutí a policajná a súdna spolupráca v trestnoprávnej oblasti v prípadoch majúcich cezhraničnú dimenziu (čl. III-270), spoločné pravidlá stanovujúce minimálne pravidlá definujúce kriminálne činy a sankcie (čl. III-271: terorizmus, pašovanie ľudí, sexuálne zneužívanie žien a detí, pašovanie drog, korupcia, počítačová kriminalita, organizovaný zločin).

Procedúra umožňujúca členskému štátu vyhnúť sa takejto spolupráci:

-	v prípade, že navrhovaný európsky rámcový zákon niektorému členskému štátu nevyhovuje z dôvodov ovplyvňovania základných aspektov jeho trestnoprávneho systému, môže pozastaviť proces prijímania návrhu jeho posunutím do Európskej rady;
-	Európska rada potom môže postupovať dvoma spôsobmi:
-	Európska rada v časovom horizonte 4 mesiacov vráti návrh európskeho rámcového zákona Rade, čím odblokuje pozastavenie prijímacej procedúry návrhu;
-	alebo Európska rada vráti návrh na prepracovanie Komisii alebo skupine štátov, ktorá návrh pôvodne pripravila. Týmto sa pôvodný návrh považuje za neprijatý;
-	Ak Európska rada do 4 mesiacov nepodnikne nič, alebo ak do 12 mesiacov od pozastavenia procedúry prijímania návrhu európskeho rámcového zákona nie je pripravený nový návrh, členské štáty, ak ich je minimálne jedna tretina (t.j. 9 a viac) z celkového počtu a ktoré tak chcú učiniť, môžu založiť v tejto oblasti posilnenú spoluprácu. Členské štáty, ktorým návrh nevyhovoval, ostanú mimo posilnenej spolupráce a návrh na nich nemá žiaden vplyv.   

b) Úrad európskeho prokurátora - čl. III-274
Rozhodnutie o zriadení Úradu Európskeho prokurátora musí byť prijaté jednomyseľne – t.j. ak to niektorému členskému štátu nebude vyhovovať, vytvorenie Úradu zablokuje. Má presne vymedzenú oblasť pôsobenia: je zameraný na zločiny majúce vplyv na finančné záujmy EÚ. Ústava umožňuje rozšírenie právomoci úradu Európskeho prokurátora, avšak takéto rozhodnutie musí byť prijaté jednomyseľne, t.j. opäť je zaručená možnosť blokovania prijatia takéhoto rozhodnutia ktorýmkoľvek členským štátom.

c) Súdna spolupráca v občianskoprávnej oblasti - čl. III-269
Spolupráca bude rozvinutá v občianskoprávnej oblasti v prípadoch majúcich cezhraničné implikácie a bude založená na princípe vzájomného uznávania súdnych rozhodnutí, spolupráca sa týka obzvlášť zabezpečenia správneho fungovania vnútorného trhu únie. Spolupráca sa môže týkať aj oblasti rodinného práva, ak Rada rozhodujúc jednomyseľne príjme európsky rámcový zákon, t.j. je zaručená možnosť zablokovať prijatie takejto spolupráce ktorýmkoľvek členským štátom.  

d) Kontrola hraníc - čl. III-265
Rada môže kvalifikovanou väčšinou schváliť európske zákony alebo rámcové zákony týkajúce sa spoločnej vízovej politiky a povolení na krátkodobý pobyt, kontrol na hraniciach, podmienok pre štátnych príslušníkov tretích krajín krátkodobo cestovať v Únii, postupného ustanovenia integrovaného systému riadenia a kontroly vonkajších hraníc, odstránenia kontrol na vnútorných hraniciach. 

e) Azylová politika - čl. III-266
Kvalifikovanou väčšinou môže Rada ustanoviť opatrenia pre spoločný európsky azylový systém (jednotný štatút pre azylantov z tretích krajín, jednotný štatút pre osoby z tretích krajín potrebujúcich medzinárodnú protekciu a ktoré nemajú štatút azylanta, spoločný systém dočasnej ochrany osôb bez domova v prípade ich masového prílivu, kritéria na určenie zodpovednosti členského štátu spracovať a vybaviť žiadosť o azyl, štandardy na podmienky prijatia azylantov a osôb potrebujúcich ochranu).

f) Imigračná politika - čl. III-267
Kvalifikovanou väčšinou môže Rada ustanoviť podmienky vstupu a usadenia sa, opatrenia proti nezákonnému prisťahovalectvu vrátane repatriácie, boj proti pašovaniu ľudí. Tento článok však nemá vplyv na rozhodovanie členských štátov o počtoch vydaných povolení pre občanov tretích krajín prichádzajúcich na ich územie za prácou. 

g) Policajná spolupráca - čl. III-275
Rada môže kvalifikovanou väčšinou prijať európske zákony alebo rámcové zákony zavádzajúce opatrenia týkajúce sa zberu, výmeny a zaobchádzania s informáciami, podpory odbornej prípravy zamestnancov, spoločných techník vyšetrovania. Podľa ods. 3 môže Rada jednomyseľne schváliť opatrenia týkajúce sa operačnej spolupráce medzi policajnými zložkami členských štátov (t.j. passarelle). Podľa čl. III-277 Rada môže jednomyseľne rozhodnúť o podmienkach a obmedzeniach, podľa ktorých môžu policajné zložky členského štátu operovať na území iného členského štátu v styku a po dohode s týmto štátom (t.j. passarelle).

5.	Ekonomická, sociálna a teritoriálna súdržnosť

Štrukturálne fondy  - čl. III-223
Z textu navrhnutého Konventom vypadla veta “Rada koná jednomyseľne do 1. januára 2007.” a bola nahradená formuláciou v ods.2: „ Prvé ustanovenia o štrukturálnych fondoch a Kohéznom fonde, ktoré budú prijaté následne po ustanoveniach účinných v deň podpísania Zmluvy, ktorou sa zakladá Ústava pre Európu, budú ustanovené európskym zákonom Rady. Rada sa uznáša jednomyseľne po získaní súhlasu Európskeho parlamentu.“

6.	Kultúra  - čl. III-280

Európskymi zákonmi alebo rámcovými zákonmi (prijatými kvalifikovanou väčšinou) sa zavedú motivačné opatrenia, pričom je však vylúčené akékoľvek zosúlaďovanie zákonov členských štátov. 
4. Oblasti, v ktorých sa používa rozhodovanie jednomyseľnosťou
      (okrem oblastí uvedených v časti III):

1. Inštitucionálne otázky

Európska rada jednomyseľne rozhoduje o:
-	systéme vyberania členov Európskej komisie spomedzi štátnych príslušníkov členských štátov na základe systému rovnakej rotácie medzi členskými štátmi (čl. I-26);
-	zložení Európskeho parlamentu pred voľbami v r. 2009 (čl. I-27);
-	pravidlách rotácie predsedníctva Rady berúc do úvahy politickú a geografickú rovnováhu Úniu a diverzitu členských štátov (čl. I-24)

Rada rozhoduje jednomyseľne taktiež o:
-	jednotnom spôsobe volieb do Európskeho parlamentu a podmienkach zdaňovania poslancov EP (čl. III-330);
-	zvýšení počtu generálnych advokátov Európskeho súdneho dvora (čl. III-354);
-	menovaní  členov špecializovaných súdov pri Vysokom súde (čl. III-359, ods. 4);
-	zložení Výboru regiónov (čl. III-386);
-	zložení Ekonomického a sociálneho výboru (čl. III-389).

2. Sektorálne politiky

a) Klauzula flexibility - čl. I-18
Rada rozhoduje jednomyseľne o návrhu Komisie po súhlase Európskeho parlamentu o akcii Únie, ak je to nevyhnutné, v rámci politík definovaných v III. časti ústavnej zmluvy, na dosiahnutie jedného z cieľov Únie stanovených ústavnou zmluvou, pričom Komisia v prípade takýchto návrhov ich vždy dáva do pozornosti národným parlamentom.

b) Viacročný finančný rámec - čl. I-55
ER jednomyseľne schvaľuje viacročný finančný rámec, avšak môže jednomyseľne prijať rozhodnutie umožňujúce Rade uznášať sa kvalifikovanou väčšinou (passarelle).

c) Vlastné zdroje - čl. I-54
Rada jednomyseľne ustanoví európskym zákonom systém vlastných zdrojov únie, pričom môže zaviesť aj nové kategórie vlastných zdrojov alebo zrušiť existujúce kategórie. Tento zákon nevstúpi do platnosti skôr, ako bude schválený všetkými členskými štátmi v súlade s ich ústavnými podmienkami.  

d) Monetárna politika
čl. III-185, ods.6: Rada môže rozhodnúť o delegovaní kontrolného dohľadu nad úverovými inštitúciami a inými finančnými inštitúciami Európskej centrálnej banke.

e) Európska investičná banka
čl. III-393: Rada jednomyseľne rozhoduje o zmenách a doplneniach štatútu Európskej investičnej banky. 

f) Kapitál a platby - čl. III-158 ods. 4
Rada môže jednomyseľne potvrdiť súlad obmedzujúcich daňových opatrení prijatých členským štátom voči tretej krajine v súlade s ústavou.
III-157 ods 3: možnosť zavedenia opatrení obmedzujúcich voľný pohyb kapitálu do a z tretích krajín (CIG 50).

g) Členstvo v Únii - čl. I-58, I-59
Rada rozhoduje jednomyseľne o prihláške štátu uchádzajúceho sa o vstup do Únie, ako aj o pozastavení práv vyplývajúcich z členstva v Únii z dôvodov porušenia hodnôt Únie.

h) Nediskriminácia a občianstvo - čl. III-124 III-125, III-126, III-129
Rada rozhoduje jednomyseľne o európskom zákone alebo rámcovom zákone, ktorým sa prijímajú opatrenia na potláčanie diskriminácie na základe pohlavia, rasy, etnického pôvodu, náboženstva, postihnutia, veku alebo sexuálnej orientácie. Tak isto rada rozhoduje pri ochrane práva voľného pohybu a usadenia, aktívneho a pasívneho volebného práva v municipálnych alebo európskych voľbách. Rada jednomyseľne rozhoduje pri rozšírení práv občanov Únie na základe správy Komisie o dodržiavaní ľudských práv v Únii zverejňovanej každé tri roky.

i) Pomoc poskytovaná členskými štátmi - čl. III-168
Rada jednomyseľne prijíma európske rozhodnutie o kompatibilite pomoci poskytovanej členskou krajinou s pravidlami vnútorného trhu

j) Životné prostredie - čl. III-234
Jednomyseľne Rada rozhoduje v ustanoveniach primárne fiškálnej povahy, ovplyvňujúcich mestské plánovanie, kvantitatívny manažment vodných zdrojov, využitie pôdy s výnimkou odpadového hospodárenia a opatrenia významne vplývajúce na voľbu členských štátov medzi rôznymi zdrojmi energie. Článok obsahuje aj „passarelle“.

k) Doprava - čl. 237
Rada môže jednomyseľne rozhodnúť o prijatí ustanovenia znevýhodňujúceho dopravcov z iných členských krajín (t.j. passarelle).

l) Pridruženie zámorských krajín a území - čl. III-291
Rada jednomyseľne prijíma európske zákony, rámcové zákony, regulácie a rozhodnutia týkajúce sa detailných pravidiel a procedúry pridruženia krajín a území k Únii.

m) Vonkajšie opatrenia Únie - čl. III-293

čl. III-326: Rada môže po jednomyseľnom rozhodnutí uzavrieť dohodu s tretími štátmi o systéme výmenného kurzu euro.

čl. III-395: jednomyseľne Rada prijíma rozhodnutia pozmeňujúce alebo doplňujúce návrh Komisie, okrem prípadov podľa článkov I-55, I-56, III-396(10) a (13), III-404 a III-405(2).

čl. III-396 ods.9: Rozhodnutie Rady v rámci druhého čítania v legislatívnej procedúre Únie v prípade, že k pozmeňovacím návrhom Európskeho parlamentu vydá Komisia negatívne stanovisko.

čl. III-412: Rada jednomyseľne prijíma európske zákony a nariadenia týkajúce sa rozpočtu Únie prijímané do 31. 12. 2006.

čl. III-433 Rada jednomyseľne prijme európske nariadenie o používaní jazykov v inštitúciách Únie.

čl. III-436: Rada môže jednomyseľne prijať európske rozhodnutie upravujúce zoznam produktov, pre ktoré platí osobitná úprava (zbrane, munícia, vojnový materiál).

Tabuľka: Oblasti, v ktorých sa mení rozhodovanie z jednomyseľnosti na kvalifikovanú väčšinu
(Porovnanie s Nice, boldom vyznačené oblasti prioritného záujmu SR)

článok	obsah	
	
I - 37 ods. 3	oblasť komitológie	
I – 54 ods. 4	modality týkajúce sa zdrojov únie	
III – 127	diplomatická a konzulárna ochrana	
III – 136	sloboda pohybu pracovníkov, sociálne zabezpečenie (emergency brake)	
III – 141	zriadenie a vykonávania činností samostatne zárobkových činností	
III – 176	duševné vlastníctvo (okrem pravidiel o používaní jazykov)	
III – 187 ods 3	modifikácia štatútu Európskeho systému centrálnych bánk	
III – 236	oblasť transportu	
III - 263 	administratívna spolupráca v oblasti spravodlivosti a vnútra  	
III – 265	kontroly na hraniciach	
III – 266 a III – 267	azyl a migrácia	
III - 269	justičná spolupráca v občianskoprávnej oblasti (emergency brake)	
III – 270 ods. 1	justičná spolupráca v trestných veciach (emergency brake)	
III –270 ods. 2 a 271 ods. 1	zblíženie legislatívy v oblasti súdnych konaní a trestných činov a priestupkov	
III – 273	Eurojust	
III – 275	policajná spolupráca (okrem operačnej spolupráce)	
III – 276	Europol	
III – 280 ods. 5	kultúra	
III – 284	civilná ochrana	
III – 300 ods. 2	iniciatívy ministra zahraničných vecí v oblasti SZBP na žiadosť ER	
III – 311 ods. 2	ESDP, štatút a sídlo agentúry pre výzbroj	
III – 320	finančná pomoc v urgentných prípadoch tretím krajinám	
III – 359	vytvorenie špecializovaných súdov	
III – 364	pridelenie kompetencie Európskemu súdnemu dvoru (ESD) v oblasti priemyselného vlastníctva	
III – 381 	zmena štatútu ESD	

IV. SPOLOČNÁ ZAHRANIČNÁ A BEZPEČNOSTNÁ POLITIKA

1. Úvod
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika (SZBP) EÚ bola po prvýkrát ustanovená v rámci II. piliera Maastrichtskou zmluvou. Jej cieľom bola snaha prispieť k budovaniu efektívnej a transparentnej vonkajšej politiky EÚ. SZBP prostredníctvom tejto zmluvy získala nové rozhodovacie mechanizmy - spoločné pozície a spoločné akcie a po prvýkrát aj možnosť rozhodovania kvalifikovanou väčšinou v oblasti zahraničnej politiky. Maastrichtská zmluva obsahovala aj bezprecedentný odkaz na možnosť „prípadného vytvorenia spoločnej obrannej politiky, ktorá by mohla časom viesť k spoločnej obrane“. Zámerom bolo využitie ZEÚ ako páky obrany EÚ aj Európskeho piliera v NATO. Kvalifikované väčšinové hlasovanie bolo zavedené pre oblasť rozhodnutí implementujúcich spoločné akcie SZBP v prípade, že tak jednomyseľne rozhodne Rada.

Amsterdamská zmluva platná od 1.  mája 1999 zaznamenala výrazný pozitívny posun v rámci SZBP v tom zmysle, že sa snažila prekonať rozpor medzi ambicióznymi cieľmi SZBP a málo dostupnými prostriedkami na ich dosiahnutie. Išlo o efektívnejšie fungovanie SZBP prostredníctvom nových nástrojov, ako aj uplatňovanie efektívnejšieho rozhodovacieho procesu. EÚ bola po prvýkrát oprávnená uzatvárať dohody spadajúce do kompetencií SZBP, hoci právna subjektivita bola EÚ udelená iba na obmedzené účely. V rámci SZBP bola ponechaná jednomyseľnosť v hlasovaní ako základné pravidlo. V oblastiach, kde sa zaviedlo uplatňovanie rozhodovania kvalifikovanou väčšinou, bola uvedená možnosť veta formou „záchrannej brzdy“. Bol zavedený nový rozhodovací mechanizmus, tzv. spoločné stratégie implementované prostredníctvom spoločných akcií a spoločných pozícií členských krajín. Nový princíp konštruktívneho zdržania sa hlasovania umožnil členskej krajine zdržať sa hlasovania, ale nezablokovať prijatie určitého rozhodnutia. 

Základnými inštitucionálnymi zmenami, ktorá priniesla Amsterdamská zmluva, bolo vytvorenie postu Vysokého predstaviteľa pre SZBP a založenie Jednotky plánovania a včasného varovania. Zmluva posilnila aj bezpečnostnú dimenziu SZBP. V oblasti obrany potvrdila zámer užšej operatívnej spolupráce medzi EÚ a ZEÚ s cieľom dosiahnutia tzv. petersberských úloh a schválila „progresívne vytvorenie spoločnej obrannej politiky“. Načrtla možnosť integrácie ZEÚ do EÚ, ale iba v prípade, že tak rozhodne Európska rada jednomyseľne a toto rozhodnutie podlieha aj ratifikácii členských krajín.   
 
Ďalším posunom v SZBP bola Zmluva z Nice, účinná od 1. februára 2003, ktorá zaviedla rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou aj do oblasti uzatvárania medzinárodných dohôd SZBP v prípadoch, kde sa rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou uplatňuje v rámci vnútorných štruktúr. V oblasti rozšírenej spolupráce na rozdiel od Amsterdamu bolo zavedené rozšírenie ustanovení pokrývajúcich SZBP v oblasti implementácie spoločných akcií a spoločných pozícií, ktoré majú byť schválené jednomyseľne. Z tohto boli vylúčené politické rozhodnutia, ktoré majú dosah na obranné a vojenské záležitosti.

V inštitucionálnej oblasti bol zriadený Politický a bezpečnostný výbor (PSC) oprávnený vykonávať politickú kontrolu a strategické riadenie operácií krízového manažmentu, ktorý môže byť zároveň poverený Radou robiť relevantné rozhodnutia počas takýchto operácií.   
 2. Ústavná zmluva
Tak, ako to upravila už Amsterdamská zmluva, zostáva SZBP aj na základe Ústavnej zmluvy oblasťou medzivládnej spolupráce, a nie nadnárodnej spolupráce. Znamená to, že hlavnú zodpovednosť za jej uskutočňovanie naďalej nesú členské štáty EÚ. V platnosti zostáva aj princíp jednomyseľného prijímania rozhodnutí. Ústavná zmluva však posilňuje  inštitucionálnu stránku SZBP vytvorením postu ministra zahraničných vecí, ktorý má prepojiť Radu a Európsku komisiu, a Európskeho útvaru pre vonkajšiu činnosť (vonkajšej zahraničnej služby). Cieľom tohto inštitútu je dosiahnuť vyššiu koherenciu a efektívnosť vonkajšieho pôsobenia EÚ. 

Uvedené spolu s niektorými formuláciami týkajúcimi sa princípov SZBP naznačujú mierny posun smerom k väčšej koordinácii medzi členskými krajinami navzájom a medzi Radou a Európskou komisiou v oblasti SZBP a vonkajších vzťahov. SZBP sa má vykonávať v duchu vzájomnej politickej solidarity, identifikácie otázok všeobecného záujmu a dosahovania rastúcej konvergencie vonkajšieho pôsobenia členských krajín. Členské krajiny sa budú navzájom konzultovať s cieľom vytvorenia spoločného prístupu a budú konať solidárne. Oproti Zmluve z Nice ide o mierny posun smerom k rastúcej koordinácii pôsobenia členských krajín.

EÚ sa bude snažiť vo svojom pôsobení presadzovať tie princípy, ktoré sú základom jej vytvorenia, rozvoja a rozšírenia. Článok 292 ods. 2 definuje ciele únie v medzinárodných vzťahoch. Únia bude pôsobiť v súlade s princípmi a Chartou OSN. EÚ (Rada, Komisia, minister ZV) bude dbať na zaistenie konzistentnosti vonkajšieho pôsobenia únie s inými politikami EÚ.

V súdnej oblasti zachováva Ústavná zmluva súčasný stav, keď sa právomoc Európskeho súdneho dvora (ESD) vo vzťahu k SZBP oproti terajšiemu stavu nemení, t.j. ESD nebude mať zásadne ani podľa Ústavnej zmluvy právomoc v oblasti SZBP. Všetky právne záväzné akty EÚ v oblasti SZBP budú teda mimo právomoci ESD.  

V oblasti Spoločnej bezpečnostnej a obrannej politiky (EBOP) zaznamenal jej tradične výsostne medzivládny charakter podstatný posun smerom k prehĺbeniu integrácie, a to vo viacerých smeroch. Text Ústavnej zmluvy predpokladá postupné formovanie spoločnej obrannej politiky EÚ (možnosť prevzatia funkcií ZEÚ), zároveň však jej text zakotvuje, že EBOP nesmie narúšať osobitý charakter bezpečnostnej a obrannej politiky niektorých členov (ide najmä o tradične neutrálne krajiny) a zároveň bude zohľadňovať záväzky tých členov, ktoré chcú svoju kolektívnu obranu zabezpečovať primárne prostredníctvom NATO. Ústavná zmluva zakladá inštitút permanentnej štruktúrovanej spolupráce, dáva právny základ pre vznik Európskej obrannej agentúry a zakladá záväzok vzájomnej pomoci v prípade ozbrojeného útoku. 
3. Prehľad jednotlivých relevantných ustanovení

a)	Minister zahraničných vecí – čl. I-28

Ústavná zmluva vytvára nový inštitút - funkciu ministra zahraničných vecí EÚ. Minister ZV EU bude zodpovedný za výkon spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. Bude predsedať zasadnutiu Rady pre vonkajšie vzťahy. Bude aj podpredsedom Európskej komisie, zodpovedným za vonkajšie vzťahy. Má právomoc iniciatívy. Ide o nový element, ktorý prepája oblasť medzivládnu (SZBP, predseda rady) a oblasť komunitárnu (vonkajšie vzťahy, podpredseda komisie). Cieľom tejto kvalitatívne novej konštrukcie je dosiahnuť vyššiu koherenciu a efektívnosť vo vonkajšom pôsobení únie.

b)	Európsky útvar pre vonkajšiu činnosť – čl. III-296

Ministrovi ZV EU má asistovať novovytvorená vonkajšia zahraničná služba – Európsky útvar pre vonkajšiu činnosť - ktorá bude pozostávať z relevantných útvarov generálneho sekretariátu Rady a Komisie, ako aj z členov detašovaných z národných diplomatických služieb. Podrobnosti určí európske rozhodnutie.

c)	Hlasovanie v rámci SZBP

Rozhodnutia v oblasti SZBP sa prijímajú v princípe jednomyseľne, pokiaľ nie je uvedené inak (časť III; oblasti hlasovania kvalifikovanou väčšinou sa oproti Zmluvy z Nice v zásade nerozšírili). Európska rada môže jednomyseľne rozhodnúť, že rada bude hlasovať systémom kvalifikovanej väčšiny aj v ďalších prípadoch (t. j. aj v prípadoch iných, ako sú uvedené v časti III). To sa však nevzťahuje na rozhodnutia s vojenskými, alebo obrannými dôsledkami. Ústavná zmluva zachováva ustanovenie z Nice, podľa ktorého v prípade, ak členská krajina prehlási, že je proti rozhodnutiu z dôvodu životných záujmov, nebude rada o danej problematike hlasovať a záležitosť sa môže posunúť na úroveň Európskej rady, ktorá prijme rozhodnutie jednomyseľne.

Doterajšie nástroje (spoločná pozícia, spoločná akcia, spoločná stratégia) sú nahradené len jedným – európske rozhodnutie, ktoré bude zaväzovať členské krajiny v ich konaní (zaujímanie pozícií, výkon aktivít).

d)	Jurisdikcia Európskeho súdneho dvora v rámci SZBP

Podľa súčasnej právnej úpravy ESD nemá právomoc vykonávať jurisdikciu v oblasti SZBP.

Tento princíp zostáva v platnosti aj naďalej. Podľa článku III-376 Ústavnej zmluvy do právomoci ESD nepatria články I-40 a I-41 (základné ustanovenia o SZBP a jej súčasti, ktorou je aj spoločná bezpečnostná a obranná politika) a ustanovenia celej Kapitoly II Časti V, týkajúce sa spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. Do právomoci ESD nepatrí ani článok III-293, pokiaľ sa dotýka spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (pokiaľ ide o rozhodnutia Európskej rady v oblasti SZBP). Hoci článok III-376 je novým článkom, jeho obsah vychádza z dnešného článku 46 Zmluvy o EÚ (ZEÚ), ktorý vylučuje  právomoc ESD pre SZBP. 

Po prijatí Ústavnej zmluvy a následným zrušením pilierového systému však bude mať ESD nutne oprávnenie kontrolovať, aby jednotlivé opatrenia a procedúry v oblasti SZBP nezasahovali do iných politík. 

 	V právomoci ESD je tiež podľa článku III-325 ods.11 podávanie stanovísk k návrhom medzinárodných zmlúv uzavieraných EÚ, či sú v súlade s Ústavnou zmluvou. O stanovisko môže požiadať členský štát, Európsky parlament, Rada alebo Komisia. Tu by mohlo zrejme ísť aj o stanovisko k medzinárodnej zmluve, ktorá sa dotýka SZBP. Ide o dnešnú právomoc ESD podľa článku 300 ods. 6 Zmluvy o ES (ZES).

 	Právomocou ESD bude ďalej len monitorovať dodržiavanie článku III-308, podľa ktorého sa implementácia SZBP nesmie dotknúť právomocí a postupov inštitúcií EÚ stanovených v oblastiach všetkých ostatných politík zverených EÚ Ústavnou zmluvou. Rovnako to platí aj naopak, t.j. realizáciou ostatných politík sa nesmie zasahovať do právomocí v oblasti SZBP. Taktiež nejde o novú právomoc ESD, ustanovenie je prevzaté z dnešného článku 47 Zmluvy o EÚ, ktorý zabezpečuje nezasahovanie Zmluvy o EÚ do zakladajúcich zmlúv ES, pričom je v právomoci ESD posudzovať tento článok.

 	Do právomoci ESD bude patriť aj konanie na základe žaloby fyzickej alebo právnickej osoby podľa článku III-365 ods. 4 Ústavnej zmluvy, ak táto osoba bude žiadať zrušenie Európskeho rozhodnutia Rady, ktorým sa ukladajú reštriktívne opatrenia proti fyzickej alebo právnickej osobe na základe aktov SZBP. Sankcie voči fyzickým alebo právnickým osobám budú teda preskúmateľné ESD. Keďže však aj dnes sú podobné žaloby prípustné proti sankčným nariadeniam prijatým podľa čl. 301 ZES, nejde o rozšírenie právomocí ESD v tejto oblasti.

 	V článku III-371 Ústavnej zmluvy je daná ešte osobitná právomoc ESD preskúmať dodržanie procesných (výlučne) pravidiel v prípade rozhodovania Európskej rady alebo Rady v konaní pri suspendovaní niektorých práv členskému štátu podľa článku I-59 Ústavnej zmluvy na žiadosť dotknutého členského štátu (aj v tomto prípade dnes existuje podobná právomoc ESD podľa článku 46 písm. e) ZEÚ).   

	Protokol o štatúte Európskeho súdneho dvora (Protokol č.3 v prílohe č.1) už neupravuje právomoci ESD, musí byť v súlade s Ústavnou zmluvou EÚ, preto sa v tejto súvislosti vôbec nedotýka otázok SZBP.

	Po schválení  textu Ústavnej zmluvy bude súčasná sústava Súdov Európskych spoločenstiev (Európskeho súdneho dvora a Súdu prvého stupňa), ustanovených na základe článku 225 ZES, nahradená novou štruktúrou založenou článkom I–29. Tento predpokladá vytvorenie tzv. „Súdneho dvora Európskej únie“, ktorého súčasťou bude jednak Európsky súdny dvor,  vyšší súd a tiež tzv. špecializované súdy.

e)	Spoločná bezpečnostná a obranná politika

Prijímanie rozhodnutí
Rozhodnutia v rámci EBOP vrátane rozhodnutí o uskutočnení misií (vojenské, humanitárne, krízové, stabilizačné), sú prijímané Radou jednomyseľne na návrh ministra zahraničných vecí Únie alebo členského štátu. Ústavná zmluva umožňuje, aby Rada zverila uskutočnenie danej misie skupine členov, ktoré sú ochotné a schopné danú úlohu uskutočniť. Tieto krajiny sa dohodnú na spôsobe uskutočnenia danej misie, pričom sú povinné pravidelne informovať Radu.
Permanentná štruktúrovaná spolupráca
Ústavná zmluva zakladá inštitút štruktúrovanej spolupráce v rámci EBOP, ktorá umožňuje, aby tie členské krajiny, ktorých vojenské spôsobilosti dosahujú vyššie nároky a ktoré zároveň spĺňajú kritériá a prijmú záväzky v oblasti vojenských spôsobilostí stanovené v Protokole o permanentnej štruktúrovanej spolupráci, prijali silnejšie záväzky v oblasti EBOP s cieľom uskutočňovania náročnejších misií (čl. I-41.7).  Štruktúrovaná spolupráca vzniká rozhodnutím Rady, ktorá ho prijme kvalifikovanou väčšinou po konzultácii s ministrom ZV EÚ. Na hlasovanie v Rade sa pritom vzťahujú všeobecné ustanovenia Ústavnej zmluvy upravujúce hlasovanie kvalifikovanou väčšinou. Všetky ďalšie európske rozhodnutia a odporúčania Rady prijímané už v rámci štruktúrovanej spolupráce budú prijímané jednomyseľne, pričom táto jednomyseľnosť je chápaná len medzi členmi zúčastňujúcimi sa na tejto spolupráci. Členský štát, ktorý sa rozhodne zapojiť do tejto spolupráce, oznámi svoj zámer Rade a ministrovi ZV EÚ. Rada v zastúpení krajín zapojených do štruktúrovanej spolupráce následne prijme rozhodnutie  kvalifikovanou väčšinou, potvrdzujúce účasť členskej krajiny na štruktúrovanej spolupráci. Ústavná zmluva neurčuje, aký je minimálny počet členov potrebných na vytvorenie štruktúrovanej spolupráce.
Protokol o permanentnej štruktúrovanej spolupráci
Cieľom Protokolu je stanoviť hlavné kritériá a podmienky účasti členských krajín. Každá krajina zaujímajúca sa o zapojenie do štruktúrovanej spolupráce bude musieť splniť dva hlavné predpoklady: zapojenie sa do práce Európskej obrannej agentúry a vybudovanie svojho príspevku v rámci bojových zoskupení síl rýchleho nasadenia, a to najneskôr do r. 2007 či už na národnej úrovni, alebo ako súčasť väčšieho medzinárodného zoskupenia. V ďalšom článku Protokol stanovuje vo všeobecnej podobe záväzky potrebné pre dosiahnutie cieľov v oblasti rozvoja kapacít. Tieto záväzky budú neskôr konkretizované, a na ich základe (za účasti Agentúry) budú príspevky pravidelne vyhodnocované. Výsledky tohto hodnotenia môžu slúžiť ako základ pre rozhodnutia Rady o účasti v štruktúrovanej spolupráci. 
Európska obranná agentúra (EDA)
Ústavná zmluva dáva právny základ pre vznik a činnosť Európskej agentúry pre oblasť vyzbrojovania, výskumu a rozvoja vojenských spôsobilostí. Jej úlohou bude prispievať k stanoveniu a vyhodnocovaniu cieľov v oblasti budovania spôsobilostí; posilňovať harmonizáciu operačných požiadaviek a vytváranie efektívnych metód obstarávania; navrhovať, koordinovať a riadiť projekty spolupráce pri budovaní vojenských spôsobilostí; podporovať spoločný výskum v oblasti obranných technológií; napomáhať posilňovanie priemyselnej a technologickej základne obranného sektora a zvyšovanie efektívnosti vojenských výdavkov. 
Ústava obsahuje všeobecné ustanovenia týkajúce sa Agentúry. Konkrétny právny rámec pre jej vytvorenie by mal byť prijatý formou spoločnej akcie formálne odsúhlasenej ministrami EÚ v júli 2004. 
Záväzok vzájomnej pomoci v prípade ozbrojeného útoku
Ústavná zmluva obsahuje záväzok, podľa ktorého, ak sa niektorá z členských krajín stane obeťou ozbrojeného útoku, ostatné budú povinné tejto krajine poskytnúť pomoc a asistenciu všetkými prostriedkami v ich dispozícii, v súlade s čl. 51 Charty OSN (právo štátov na individuálnu a kolektívnu sebaobranu). 
Toto ustanovenie silne pripomína čl. V Severoatlantickej zmluvy a čl. V. modifikovanej Bruselskej zmluvy (ZEÚ). V článku Ústavy je však zároveň dôležitý odsek, podľa ktorého záväzky a spolupráca v tejto oblasti ostanú v súlade so záväzkami v rámci NATO, ktoré aj naďalej ostáva  pre svojich členov základom ich kolektívnej obrany. Oproti pôvodnému návrhu ostala pomoc nešpecifikovaná, čím sa súčasné znenie článku posunulo bližšie ku klauzule solidarity (čl. 43 a III-329), ktorý je špecifický pre prípady prírodných katastrôf a teroristických útokov zo strany neštátnych subjektov. Znenie článku teda už vyslovene nespomína poskytovanie vojenskej pomoci, ale ju ani explicitne nevylučuje. Z pohľadu SR však tento článok predstavuje predovšetkým vyjadrenie solidarity s členmi EÚ, ktoré nie sú členmi NATO, v prípade ozbrojeného útoku na ich územie.
4. Hodnotenie
	Ústavná zmluva prináša v rámci SZBP výrazný posun k jej inštitucionalizácii. Zakladá post ministra zahraničných vecí EÚ a vytvára Európsky útvar pre vonkajšiu činnosť, ktorého cieľom je dosiahnuť vyššiu koherenciu a efektívnosť vonkajšieho pôsobenia EÚ. To naznačuje posun k väčšej koordinácii medzi členskými krajinami navzájom a medzi Radou a Európskou komisiou v oblasti SZBP a vonkajších vzťahov. SZBP sa má vykonávať v duchu vzájomnej politickej solidarity, identifikácie otázok všeobecného záujmu a dosahovania rastúcej konvergencie vonkajšieho pôsobenia členských krajín. 

V súdnej oblasti zachováva Ústavná zmluva súčasný stav, keď sa právomoc Európskeho súdneho dvora vo vzťahu k SZBP oproti terajšiemu stavu nemení, t.j. ESD nebude mať zásadne ani podľa Ústavnej zmluvy právomoc v oblasti SZBP. Po prijatí Ústavnej zmluvy a následným zrušením pilierového systému však bude mať Európsky súdny dvor oprávnenie kontrolovať, aby jednotlivé opatrenia a procedúry v oblasti SZBP nezasahovali do iných politík. 

V oblasti Spoločnej bezpečnostnej a obrannej politiky (EBOP) sa prijatím viacerých ustanovení v Ústavnej zmluve (permanentná štruktúrovaná spolupráca, Európska obranná agentúra, záväzok vzájomnej pomoci) zreteľne posilňuje európsky rozmer bezpečnosti a obrany. Či už v oblasti inštitucionálnej, alebo v oblasti rozvoja spôsobilostí, EÚ sa usiluje rozšíriť svoje prostriedky, ktoré môže použiť „na ochranu svojich hodnôt a záujmov“. Z pohľadu kolektívnej obrany však nemožno hovoriť o vytvorení alternatívy NATO, o čom svedčia aj viaceré ustanovenia deklarujúce prioritu záväzkov vyplývajúcich z členstva v NATO pre tie členské krajiny Únie, ktoré sú členom oboch organizácií.
Prijaté ustanovenia Ústavnej zmluvy upravujú oblasti EBOP rámcovo a sú z pohľadu požiadaviek SR prijateľné. V nasledujúcom vývoji bude dôležité zdôrazňovať taký spôsob ich výkladu a implementácie, ktorý bude najviac zodpovedať záujmom a prioritám SR.

V. Charta základných práv a jej interpretácia
Časť II Zmluvy zakladajúcej ústavu pre Európu

1. Úvod
	Ochrana práv človeka je esenciálnou súčasťou každého demokratického systému a spoločenstva, ktoré je založené na princípe rešpektu k právnemu poriadku. Podľa aktuálneho platného právneho stavu nemala EÚ do prijatia Ústavnej zmluvy vlastný katalogizovaný zoznam ľudských práv a základných slobôd.

Charta základných práv je významnou časťou zmluvy, ktorá obsahuje dôležité prvky definujúce vzťah medzi inštitúciami a občanmi EÚ. Inkorporácia Charty do primárneho práva podčiarkuje skutočnosť, že Európska únia je spoločenstvo štátov, ktoré vyznávajú spoločné hodnoty.

	Charta zviditeľňuje individuálne práva občanov EÚ. Cieľom nebolo vytvoriť nový právny rámec alebo dvojakú interpretáciu ľudských práv, ale asimilovať už existujúce práva (Dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd, Sociálne charty prijaté EÚ a Radou Európy a precedentné právo Súdneho dvora EÚ a Európskeho súdu pre ľudské práva) do existujúcich dohôd tak, aby sa stali súčasťou Acquis Communautaire. Aj keď sa zaradením Charty do Ústavnej zmluvy doterajší právny stav mení, nejde o rozšírenie právomocí EÚ.

	Charta základných práv bola až do inkorporovania do textu Ústavnej zmluvy politickou deklaráciou Európskej komisie, Rady a Európskeho parlamentu. Konvent o Zmluve zakladajúcej ústavu pre Európu prišiel k záveru, že Charta sa stane súčasťou primárneho práva, pričom jej interpretáciu a rozsah aplikácie budú definovať oficiálne Interpretačné vysvetlenia (Explanations of the Praesidium of the Convention, CONV 828/1/03 z 18. júla 2003). Tento návrh podporili všetky členské krajiny, frakcie Európskeho parlamentu aj Európska komisia. Diskusia v rámci MVK sa zamerala najmä na spôsob začlenenia interpretačných vysvetlení a odkazu na ne do textu Charty a zároveň na to, aby Charta obsahovala nielen práva, ale aj princípy. S návrhmi v tejto oblasti prišli Veľká Británia a Slovensko. Konečný text odzrkadľuje kompromis, na ktorom sa zhodli všetky členské štáty EÚ.

Časť II (Charta základných práv Únie) tvorí „zmluvu v zmluve“ - má vlastnú preambulu a operatívne články, pričom je potrebné posudzovať ju v zmysle článku I-9 a všeobecných interpretačných a aplikačných pravidiel (články II-111 až 114) zmluvy. Súdy Únie a vnútroštátne súdy v členských štátoch venujú patričnú pozornosť interpretačným vysvetleniam vypracovaným v záujme jednotného výkladu Charty základných práv (článok II-112)
2. Analýza Charty
Substantívny význam Charty a predbežná analýza jej ustanovení podľa článkov a v nadväznosti na Interpretačné vysvetlenia (Explanations) sa dá zhrnúť nasledovne:

Článok 111(1): Charta je prednostne adresovaná inštitúciám Únie a dotýka sa členských štátov len v prípade implementácie práva Únie. Článok ďalej poukazuje na to, že právomoci Únie musia byť rešpektované aj v ďalších častiach Ústavnej zmluvy. V rámci toho, spolu s článkom 51(2), v platnom znení, je Charta viditeľnou deklaráciou existujúcich práv a odráža samostatné právo okolo nej, ktoré má zdroje aj mimo Ústavnej zmluvy v iných normách medzinárodného práva. 

Článok 111(2) definuje striktný zákaz akejkoľvek formy rozširovania právomocí EÚ, uvedených v iných článkoch Ústavnej zmluvy. Charta odráža existujúce právo, nerozširuje ho ani ho nemôže rozširovať. Zmena tohto článku oproti Zmluve z Nice predstavuje jasnejšie uvedenie, že Charta neovplyvňuje výkon právomocí Únie ani jej úlohy. 

Článok 112(2) zabezpečuje, aby ustanovenia Charty, založené na existujúcich právach EÚ mali ten istý význam a uplatnenie ako im zodpovedajúce ustanovenia v práve EÚ. Práva uznané v Charte a spomenuté v iných častiach Ústavy sa vykonávajú za podmienok a v rozsahu určenom týmito príslušnými časťami. 

Článok 112(3) sa zameriava na riešenie rovnakej otázky vo vzťahu k ustanoveniam Charty, definovaným v ECHR ako článok 112(2). Pokiaľ Charta obsahuje práva, ktoré korešpondujú právam zaručeným Dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd (ECHR), zmysel a rozsah týchto práv musí byť rovnaký ako tých, ktoré sú zakotvené v spomenutom Dohovore. Toto ustanovenie ale nebráni tomu, aby únijné právo poskytlo väčší rozsah ochrany. 

Článok 112(4) (nový) ošetruje ustanovenia Charty, ktoré sa zaoberajú ústavnými tradíciami členských štátov, ako napríklad 70(2) (námietka z dôvodu svedomia), 74 (výchova) a 109(3) (princíp práva a proporcionality kriminálnych priestupkov a trestov). Článok 112(4) má dvojitý význam. V prvom rade signalizuje, že celý obsah Charty nie je nevyhnutné vysvetľovať ako spoločný pre ústavné tradície všetkých štátov. Pokiaľ Charta uznáva základné práva, ktoré vyplývajú s ústavných tradícií spoločných členským štátom, takéto práva budú vykladané v súlade s uvedenými tradíciami. 

Článok 112(5): (nový) poukazuje na to, že niektoré ustanovenia Charty nie sú len právami ako takými, ale zároveň aj princípmi, v rámci interpretácie významu tohto nového pravidla. Rozdiel medzi právami a princípmi bol kľúčovým bodom rokovania prvého Konventu, ktorý dosiahol dohodu o Charte. Konkrétne to bolo v súvislosti so zahrnutím sociálnych a ekonomických práv, ktoré neboli žalovateľné až do ich implementácie v detailnejšej legislatíve. 
Napríklad formulácia „Únia rozpoznáva a rešpektuje“ sa chápe ako odkaz, že ustanovenie je skôr princípom ako právom. Charta nevytvára individuálne žalovateľné práva v niektorých citlivých (sociálnych) oblastiach. Ak by Únia chcela aplikovať práva v týchto oblastiach, musí tak urobiť na základe súčasných zmluvných postupov. 

V zmysle článku 111 musia byť princípy zachované - ale nemôžu byť vynútené ako základné ľudské práva. Ani na základe ich ašpirácií neexistuje nijaká povinnosť podniknúť legislatívny alebo exekutívny proces iba preto, že je zakotvený v Charte. Princípy sú dôležité pre súdnictvo iba vtedy, keď sa interpretujú alebo zohľadňujú dokumenty, ktoré ich zahŕňajú. 

Článok 112(6): Pri uplatňovaní Charty  sa musí brať na zreteľ národné právo a prax, ako je to  uvedené v Charte. Ako príklad môžu slúžiť články 69 (právo sobášiť sa), 70(2) (námietka z dôvodu svedomia), 74 (výchova), 76 (sloboda podnikania), 87 [a 88] (práva zamestnancov), 90 (neoprávnené prepustenie), 94 (sociálne istoty), 95 (zdravie) a 96 (prístup k službám verejného záujmu). Toto je dôležité ustanovenie, ktoré je v mnohých prípadoch pri rešpektovaní národného práva a praxe dôležitou súčasťou špeciálneho prístupu vyžadovaného Chartou. 
3. Oficiálne interpretačné vysvetlenia k Charte (Explanations of the     Praesidium of  the Convention, CONV 828/1/03 z 18. júla 2003) – nový článok 112(7) 
Pre aplikáciu Charty a jej praktický dosah bude rozhodujúca časť VII Charty (všeobecné ustanovenia o výklade a použití Charty) a výklad jej ustanovení Európskym súdnym dvorom. V tomto zmysle dochádza k rozšíreniu jurisdikcie ESD avšak len v zmysle rozsahu článku II-111 ods. 1.

Vláda Slovenskej republiky pripisovala v priebehu diskusie veľký význam Oficiálnym interpretačným vysvetleniam k Charte (Explanations of the Praesidium of the Convention). Dosiahnutie kompromisu pri interpretácii vysvetlení a zabezpečenie vhodného právneho statusu umožnilo akceptovať včlenenie Charty do textu Ústavnej zmluvy. ESD a súdy členských štátov pri výklade Charty zohľadňujú aj vysvetlivky, ktoré síce nie sú súčasťou Ústavnej zmluvy (a ich právna záväznosť je teda nižšia), ale relevantný článok ukladá povinnosť súdom zohľadniť Vysvetlenia pri výklade Charty. Predpokladáme, že tie sa tak stanú pri aplikácii primárnym zdrojom interpretácie jednotlivých ustanovení.

Interpretačné vysvetlenia boli vždy dôležitým a spoľahlivým sprievodcom po ustanoveniach Charty. Konvent v konzultáciách s členskými štátmi aktualizoval a rozšíril vysvetlenia. Tiež navrhol zaradenie odkazu na ne v Preambule k Časti II. Vysvetlenia a ich inkorporácia do textu Ústavnej zmluvy zabraňujú dvojakému výkladu práv a princípov v porovnaní s už existujúcimi medzinárodnými zmluvami (ECHR). Ustanovenia Charty sa týkajú inštitúcií, orgánov a agentúr Únie s patričným prihliadnutím na princíp subsidiarity a členských štátov, iba ak uplatňujú únijné právo. Charta nerozširuje oblasť aplikácie únijného práva nad rámec kompetencií Únie alebo nevytvára žiadnu novú právomoc alebo úlohu pre Úniu, alebo upravuje právomoc a úlohy definované v iných častiach Ústavy.

Interpretačné vysvetlenia k článku 112(3) obsahujú detailný zoznam ustanovení, ktoré presne zodpovedajú právnej podstate ECHR, i tie, ktoré majú ten istý význam ale odlišné uplatnenie. Vysvetlenia k článku 112(5) poukazujú na niektoré články Charty, ktoré obsahujú práva aj princípy.   

Nič v Charte sa nesmie vykladať tak, aby to obmedzilo alebo poškodilo ľudské práva a základné slobody uznané v únijnom práve, v medzinárodnom práve a v medzinárodných dohodách, ktorých stranou je Únia alebo členské štáty vrátane Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, a ústav členských štátov (článok II-113). Rovnako sa nič v Charte sa nesmie vykladať tak, aby poskytovalo akékoľvek právo zapojiť sa do činnosti alebo vykonávať aktivity zamerané na zrušenie ktoréhokoľvek práva alebo slobody uznaných Chartou alebo obmedziť ich viac, ako je predvídané (článok II-114).

4. 	Hodnotenie

(1)	Charta neuvaľuje nové povinnosti na členské štáty, pokiaľ tieto postupujú v rámci národnej kompetencie. Ide o vymedzenie činnosti európskych inštitúcií, s cieľom zabezpečiť, aby inštitúcie Únie konali s patričným rešpektom pre základné práva. Členské štáty zohľadňujú ustanovenia Charty iba v prípade implementácie únijného práva, ako vysvetľuje článok 111(1).

(2)	Výklad a uplatnenie Charty môže zakladať niektoré nové práva, ale najmä podčiarkuje význam už existujúcich práv. V tomto je zmysel interpretačných vysvetlení, ktoré pomáhajú už existujúce práva identifikovať (interpretovať) v texte Ústavnej zmluvy. 

(3)	Charta nerozširuje kompetencie Európskej únie. Objasňuje to článok 111(2).

VI. Analýza textu prijatej Ústavnej zmluvy z pohľadu participatívnej demokracie
1. Úvod
Maastrichstská zmluva zaviedla spolurozhodovaciu procedúru, čím sa posilnila úloha Európskeho parlamentu v legislatívnom procese. Išlo o 15 článkov týkajúcich predovšetkým voľného pohybu pracovných síl, služieb, vnútorného trhu, vzdelania, verejného zdravia, ochrany spotrebiteľa, koncepcií transeurópskych dopravných sietí a environmentálnej politiky. Tiež došlo k rozšíreniu oblastí použitia procedúry súhlasu.

Amsterdamská zmluva okrem stanovenia stropu 700 poslancov EP, tiež zrušila procedúru spolupráce (okrem oblastí EMU). Zároveň sa rozšíril počet oblastí použitia procedúry spolurozhodovania o 8 nových článkov a o ďalších 15 článkov, pri ktorých bola dovtedy EP používaná procedúra súhlasu, konzultácie, resp. spolupráce. Procedúra spolurozhodovania bola tiež doplnená (o nový mechanizmus) a radikálne sa zjednodušila v záujme jej skrátenia, väčšej zrozumiteľnosti a transparentnosti. Súčasne bol prijatý (záväzný) Protokol o úlohe národných parlamentov v EÚ, ktorý umožní národným parlamentom väčšiu kontrolu legislatívneho procesu.

Protokol, ktorý je súčasťou Zmluvy z Nice, určil nové rozdelenie kresiel v EP na obdobie 2004 - 2009. K uvedenému protokolu patrí politicky záväzná deklarácia prideľujúca kreslá v EP pristupujúcim krajinám. Strop počtu kresiel v EP bola stanovený na 732. Oblasti rozhodovania procedúrou súhlasu a spolurozhodovania boli Zmluvou z Nice ďalej rozšírené. Ustanovenia zmluvy tiež zakotvujú možnosť prijatia štatútu politických strán na európskej úrovni.
2. Ústavná zmluva EÚ
Európsky parlament

Na rozdiel od textu súčasných zmlúv článok I-20 Ústavnej zmluvy EÚ prehľadne a explicitne sumarizuje funkcie Európskeho parlamentu (EP): zákonodarnú, rozpočtovú, kontrolnú a konzultatívnu. ÚZ posilňuje význam EP v inštitucionálnej oblasti tým, že pri výbere predsedu EK je potrebné zohľadniť výsledky volieb do EP. Dikcia tohto článku teda potvrdzuje postavenie, ktoré si EP v únijnom inštitucionálnom systému postupne vybudoval. Na tom mieste je tiež dôležité spomenúť fakt, že Európsky parlament vyjadruje súhlas s predsedom Európskej komisie s celým kolégiom. Komisia je politicky zodpovedná Európskemu parlamentu, ktorý môže voči nej uplatniť tzv. „motion of censure“, teda žiadať jej kolektívnu rezignáciu. 
Postavenie Európskeho parlamentu je v Ústavnej zmluve posilnené, a to predovšetkým vďaka explicitnému priznaniu jeho kľúčovej roly ako spoluzákonodarcu Únie: doterajšia procedúra spolurozhodovania (codecision procedure), pri ktorej EP rozhoduje na rovnakej úrovni ako Rada, je podľa Ústavnej zmluvy povýšená na jedinú štandardnú legislatívnu procedúru (čl. I-34) a zároveň počet oblastí, kde je aplikovaná, je podstatným spôsobom rozšírený. Sila spolurozhodovacej procedúry spočíva v tom, že Európsky parlament môže absolútnou nadpolovičnou väčšinou hlasov zablokovať legislatívny návrh Európskej komisie. Spolurozhodovacia procedúra teda sa teda stala štandardnou procedúrou rozhodovania, v ostatných oblastiach je potrebná konzultácia, resp. súhlas Európskeho parlamentu (Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – konzultácia; otázky členstva v Únii – súhlas; dohoda o vystúpení členského štátu z Únie – súhlas; súdna spolupráca v trestných veciach – súhlas; medzinárodné dohody – súhlas; atď.). Okrem toho je potrebný súhlas, resp. konzultácia Európskeho parlamentu pri menovaní predstaviteľov inštitúcií EÚ (prezident a Výkonná rada Európskej centrálnej banky - konzultácia; členovia Dvora audítorov - konzultácia). Európsky parlament volí ombudsmana.
Zároveň je potrebné dodať, že Európsky parlament má naďalej rozhodujúce slovo pri schvaľovaní rozpočtu Únie. 

Národné parlamenty

Medzi najdôležitejšie črty posilnenia úlohy národných parlamentov patrí ich komplexná a včasná informovanosť (súčasne s Radou) o návrhoch európskych zákonov a európskych rámcových zákonov a tiež posudzovanie dodržiavania zásad subsidiarity a proporcionality národnými parlamentmi (viď príslušné protokoly v prílohe).

Dôležitým posunom vpred je priame zasielanie legislatívnych návrhov EK národným parlamentom v rovnakom čase ako Európskemu parlamentu a Rade, čím sa výrazne zníži doterajšia komparatívna výhoda exekutívy pri posudzovaní návrhov právnych aktov.

Ak je národný parlament názoru, že legislatívny návrh EK je v rozpore so zásadami subsidiarity a proporcionality, zašle svoje odôvodnené stanovisko predsedom EK, EP a Rady, pričom uvedené orgány vezmú stanovisko národných parlamentov do úvahy. Pokiaľ predstavujú odôvodnené stanoviská týkajúce sa nesúladu návrhu Komisie so zásadou subsidiarity aspoň jednu tretinu všetkých hlasov pridelených národným parlamentom členských štátov a ich komorám, Komisia prehodnotí svoj návrh.

Zmena ÚZ – prechod od jednomyseľnosti k rozhodovaniu kvalifikovanou väčšinou

-	národné parlamenty sa nemusia obávať, že by sa prípadný prechod v rozhodovaní v niektorých oblastiach od jednomyseľnosti ku kvalifikovanej väčšine udial bez ich súhlasu – v znení ÚZ je zakotvená klauzula, že národné parlamenty môžu voči takémuto prechodu vyjadriť nesúhlas: 

Článok IV-444: Zjednodušená revízia

1. Keď sa v časti III stanovuje, že Rada sa v danej oblasti alebo v danom prípade uznáša jednomyseľne, môže Európska rada prijať európske rozhodnutie, ktoré oprávni Radu uznášať sa v tejto oblasti alebo v tomto prípade kvalifikovanou väčšinou.

Tento odsek sa neuplatňuje na rozhodnutia s vojenskými alebo obrannými dôsledkami.

2. Ak sa v časti III stanovuje, že Rada prijíma európske zákony alebo rámcové zákony v súlade s mimoriadnym legislatívnym postupom, môže Európska rada prijať európske rozhodnutie umožňujúce prijatie takýchto európskych zákonov alebo rámcových zákonov v súlade s riadnym legislatívnym postupom.

3. Každý podnet Európskej rady na základe odsekov 1 alebo 2 sa oznámi národným parlamentom. Ak národný parlament oznámi svoj nesúhlas do šiestich mesiacov od dátumu tohto oznámenia, európske rozhodnutie uvedené v odsekoch 1 a 2 sa neprijme. V prípade, že sa nevysloví nesúhlas, Európska rada môže rozhodnutie prijať.

Európska rada sa pri prijímaní európskych rozhodnutí uvedených v odsekoch 1 a 2 uznáša jednomyseľne po získaní súhlasu Európskeho parlamentu, ktorý sa uznáša väčšinou svojich členov.

Článok iV-445
Zjednodušený revízny postup týkajúci sa vnútorných politík a činností únie

1. Vláda každého členského štátu, Európsky parlament alebo Komisia môžu predložiť Európskej rade návrhy na revíziu všetkých alebo niektorých ustanovení hlavy III časti III týkajúcej sa vnútorných politík a činností únie.

2. Európska rada môže prijať európske rozhodnutie, ktorým sa menia a dopĺňajú všetky alebo niektoré ustanovenia hlavy III časti III. Európska rada sa uznáša jednomyseľne po porade s Európskym parlamentom a Komisiou, a v prípade inštitucionálnych zmien v menovej oblasti aj s Európskou centrálnou bankou.

Toto európske rozhodnutie nenadobudne účinnosť, kým ho neschvália členské štáty v súlade s ich príslušnými ústavnými požiadavkami.

3. Európske rozhodnutie uvedené v odseku 2 nesmie rozšíriť právomoci prenesené na úniu touto zmluvou
3. Hodnotenie

Jadro kritiky inštitucionálneho systému Únie sa týka najmä tzv. demokratického deficitu. Ústavná zmluva EÚ pokračuje v už skôr nastúpenej tendencii jeho odstraňovania. Samotné zvýšenie transparentnosti a zrozumiteľnosti únijného systému a nahradenie systému zmlúv jednou Ústavnou zmluvou tento deficit znižuje. Pri odstraňovaní demokratického deficitu okrem vyššie uvedeného ide najmä o posilňovanie EP, ktorý je jediným občanmi voleným orgánom spomedzi inštitúcií EÚ a tiež ide o zvyšovanie vplyvu národných parlamentov na dianie (a prípravu legislatívy) v EÚ. Ústavná zmluva ide v tomto zmysle správnym smerom. 

Pozitívne hodnotíme vzrastajúcu úlohu Európskeho parlamentu, ktorého zákonodarná funkcia bola postavená na jednu úroveň s Radou. Rozšírili sa tiež oblasti, kde je potrebný súhlas EP a jeho markantný vplyv na výber predsedu Európskej komisie tiež prispeje k zvýšeniu jeho prestíže (a sekundárne tiež na väčšiu previazanosť Komisie s občanmi).

Pri posilňovaní postavenia národných parlamentom ide najmä o dôraz na včasnú a komplexnú informovanosť národných parlamentov o (pripravovaných) záležitostiach EÚ.

Ústavná zmluva spresňuje využívanie konceptov subsidiarity a proporcionality, ktoré ohraničujú právomoc Únie a umožňujú národným parlamentom (t.j. voleným predstaviteľom), aby v odôvodnených prípadoch vzniesli námietky proti prípadnému prekračovaniu kompetencií zo strany Únie. 

Spôsob kontroly činnosti vlády zo strany národného parlamentu v záležitostiach EÚ je naďalej ponechaná na vnútroštátnu úpravu, ktorá sa odvíja od ústavného usporiadania a konkrétnych praktík každého členského štátu.

VII. Spôsob ratifikácie Ústavnej zmluvy
1. Ratifikácia definovaná v texte dokumentu

Aby Ústavná zmluva (ÚZ), ktorá bola jednomyseľne prijatá na summite EÚ v Bruseli 17.-18. 6. 2004, nadobudla platnosť/účinnosť, je podľa čl. IV-447 ÚZ potrebné splniť nasledujúce požiadavky:

1.	Ústavnú zmluvu musia podpísať hlavy štátov a vlád členských krajín. Spoločný slávnostný podpis sa uskutoční 29. októbra 2004 v Ríme. Text zmluvy musí ešte prejsť jazykovou a právnou úpravou.

2.	Každá z členských krajín musí Ústavnú zmluvu ratifikovať v súlade s jej vnútroštátnymi ústavnými požiadavkami.

	Proces ratifikácie je v jednotlivých štátoch - v závislosti od právnych a historických tradícií – odlišný, v zásade však existujú dva spôsoby ratifikácie: parlamentný a referendový.

	ÚZ nadobudne platnosť a účinnosť po uložení ratifikačných listín u depozitára (vlády Talianskej republiky). Odhaduje sa, že proces ratifikácie ÚZ v členských krajinách môže trvať 2 roky.

Článok IV-447 :Ratifikácia a nadobudnutie platnosti 

1. Táto zmluva je ratifikovaná Vysokými zmluvnými stranami v súlade s ich ústavnými požiadavkami. Ratifikačné listiny sú uložené u vlády Talianskej republiky.

2. Táto zmluva nadobudne platnosť 1. novembra 2006, za predpokladu že všetky ratifikačné listiny boli uložené, alebo ak sa tak nestane, prvý deň mesiaca nasledujúceho potom, čo posledný signatársky štát vykoná tento úkon.

2. Ratifikácia v podmienkach SR

Podľa Ústavy SR sa Ústavná zmluva považuje za medzinárodnú zmluvu, ktorou SR v zmysle čl. 7 ods. 2 ústavy prenáša výkon časti svojich práv na Európske spoločenstvá a Európsku úniu. Prijatie Ústavnej zmluvy  vyžaduje súhlas NR SR podľa čl. 7 ods. 4 Ústavy SR a jej ratifikáciu prezidentom SR. Podľa čl. 84 ods. 4 ústavy je na vyslovenie súhlasu s Ústavnou zmluvou potrebná trojpätinová väčšina všetkých poslancov NR SR. Ide zároveň o medzinárodnú zmluvu podľa čl. 7 ods. 5 ústavy, ktorá bude mať prednosť pred zákonmi.

3. Lehota na ratifikovanie, zmeškanie lehoty, neschválenie ÚZ niekoľkými členskými štátmi

V článku IV-447 návrhu ÚZ je uvedené, že ratifikačné listiny budú uložené u depozitára, ktorým je vláda Talianskej republiky. ÚZ by mala nadobudnúť platnosť buď:

o	zmluvne ustanoveným dňom (1. 11. 2006) za predpokladu, že všetky ratifikačné listiny budú do stanoveného dátumu uložené u depozitára; alebo

o	prvým dňom mesiaca nasledujúceho po uložení poslednej ratifikačnej listiny, ak nebudú do ustanoveného dňa uložené ratifikačné listiny všetkých členských štátov EÚ. 

Ak niektorý štát ratifikačnú listinu neuloží, bude blokovať nadobudnutie platnosti zmluvy pre všetky ostatné krajiny.

4. Ďalší postup v prípade negatívneho ratifikačného procesu:

K záverečnému aktu pri podpise ÚZ je pripojené vyhlásenie (deklarácia), ktoré stanovuje, že ak do dvoch rokov od podpisu zmluvy bude táto zmluva ratifikovaná v 4/5 členských štátov (t.j. v 20 štátoch), a v jednom alebo viacerých štátoch sa vyskytnú problémy s ratifikačným procesom, ÚZ nenadobudne platnosť a vec bude postúpená Európskej rade, ktorá by sa mala zaoberať riešením tejto situácie.

Vyhlásenie týkajúce sa ratifikácie Ústavnej zmluvy:

Konferencia poznamenáva, že ak dva roky po podpise Zmluvy, ktorou sa zakladá Ústava pre Európu, ju štyri pätiny členských štátov ratifikovali a jeden alebo viac členských štátov narazili na ťažkosti pri pokračovaní v procese ratifikácie, záležitosť bude predložená Európskej rade.

Pokiaľ  by nenadobudla platnosť ÚZ, budú naďalej platiť súčasné zakladajúce zmluvy ES a EÚ (Zmluva o založení ES, Zmluva EURATOM, Zmluva o EÚ), pričom zmeny a doplnenia zakladajúcich zmlúv sa budú spravovať čl. 48 Zmluvy o EÚ.