D ô v o d o v á   s p r á v a
k návrhu zákona o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach 
a o zmene a doplnení niektorých zákonov 
(patentový zákon)   

V š e o b e c n á   č a s ť
  
	Súčasná právna úprava patentového práva bola vykonaná zákonom č. 527/1990 Zb. ako reakcia na spoločenské zmeny po roku 1989. Po uzatvorení Asociačnej dohody medzi Slovenskou republikou a Európskou úniou vyvstala nevyhnutnosť v zmysle čl. 67 zabezpečiť porovnateľné právne prostredie teda úroveň ochrany práv z priemyselného vlastníctva, ako aj záväzok Slovenskej republiky požiadať o vstup do Európskej patentovej organizácie. 
Prijatím tohto návrhu zákona dôjde k naplneniu oboch uvedených záväzkov, keď navrhovaná zákonná úprava reflektuje a implementuje únijnú legislatívu v oblasti patentov v plnej šírke. Takto dochádza k implementácii nariadenia ES č. 1768/92 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia na lieky, nariadenia EÚ č. 1610/96 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia na výrobky na ochranu rastlín, Smernice č. 98/44 EC o ochrane biotechnologických vynálezov, ako aj k implementácii Dohody o patente spoločenstva č. 89/596/EEC z 15. 12. 1989 v častiach odporúčaných Európskym patentovým úradom, keď treba poznamenať, že táto dohoda nemôže byť považovaná za súčasť acquis communaitaire, pretože doteraz nenadobudla a zrejme ani nenadobudne účinnosť z politických dôvodov. To však nič nemení na tom, že niektoré časti, predovšetkým procesného charakteru a formulácie z oblasti kritérií patentovateľnosti vynálezov, sú inšpiratívne a nasledovania hodné. 
Splnený bol i ďalší záväzok, vyplývajúci z Asociačnej dohody, a to podanie žiadosti Slovenskej republiky o prizvanie za riadneho člena Európskej patentovej organizácie, na čo Administratívna rada Európskej patentovej organizácie reagovala pozvaním Slovenskej republiky na vstup do organizácie k 1. 7. 2002. Predpokladom uskutočnenia vstupu do uvedeného nadnárodného patentového systému, ktorý pokrýva celé Európske spoločenstvo a niektoré ďalšie rozvinuté európske štáty je však predovšetkým inštitucionálna pripravenosť a pripravenosť legislatívna. Z hľadiska inštitucionálnej pripravenosti je Úrad priemyselného vlastníctva SR schopný plniť úlohy, vyplývajúce z členstva Slovenskej republiky v organizácii. Z hľadiska úloh legislatívneho charakteru, bude naplnením záväzku implementácie Európskej patentovej dohody v jej súčasnom i revidovanom znení, ktoré bolo prijaté na diplomatickej konferencii v novembri 2000 bude prijatie tohto návrhu zákona, ktorý približuje národnú právnu úpravu k Európskej patentovej dohode tak z hľadiska hmotnoprávneho, ako aj z hľadiska procesného, pričom zároveň vytvára procesné premostenie medzi Európskou patentovou dohodou a národným patentovým systémom, vďaka ktorému budú tieto dva systémy kompatibilné. 
Samozrejme ďalším nevyhnutným krokom bude ratifikácia Európskej patentovej dohody v súčasnom i revidovanom znení tak, aby ratifikačné listiny boli uložené najmenej tri mesiace pred predpokladaným vstupom do Európskej patentovej organizácie, t. j. pred dňom 1. 7. 2002. 
Európska patentová dohoda nie je formálne súčasťou únijnej legislatívy, no platí na území všetkých štátov Európskej únie.
	Navrhovaná zákonná úprava však reflektuje i záväzky vyplývajúce z členstva Slovenskej republiky v Svetovej obchodnej organizácii implementáciou zmluvy TRIPS, publikovanej v Zbierke zákonov pod č. 152/2000 Z. z. a to predovšetkým v oblasti národného zaobchádzania, v oblasti vykonateľnosti práv z priemyselného vlastníctva, ako aj v oblasti nútených licencií. Zákonná úprava reaguje i na najnovší multilaterálny zmluvný dokument, prijatý na diplomatickej konferencii, konanej v máji r. 2000 na pôde Svetovej organizácie pre ochranu duševného vlastníctva v Ženeve a to Dohovor o patentovom práve (Patent Law Treaty). Tento zmluvný dokument sa odrazil na návrhu zákona predovšetkým vo vzťahu k úplne novej úprave dňa podania, priznania práva prednosti, predĺženia lehoty, pokračovania v konaní a uvedenia do predošlého stavu.
	Navrhovaná zákonná úprava kladie silný dôraz na posilnenie právneho postavenia majiteľov práv, keď detailnejším rozpracovaním procesných ustanovení zvyšuje mieru právnej istoty účastníkov konania, ako aj vykonateľnosť práv, či už na úrade alebo mimo úradu, predovšetkým súdnou cestou. Zároveň sa odstraňujú biele miesta z právnej úpravy, keď viacero inštitútov, ktoré boli po roku 1990 uplatňované, no zákonom neboli pomenované, tento návrh upravuje. Uvedená zmienka sa týka predovšetkým látkovej ochrany, biotechnológií, ako aj druhej a ďalších indikácií farmaceutických výrobkov.
	Rozsah zmien a úprav, ako aj značný rozsah implementácie únijnej legislatívy a ďalších multilaterálnych zmluvných dokumentov, si vyžiadala z hľadiska legislatívno-technického formu rekodifikácie súčasnej právnej úpravy. Vyňatie patentového práva zo zákona č. 527/1990 Zb. a zároveň ponechanie úpravy priemyselných vzorov a zlepšovacích návrhov v tomto zákone, sa môže javiť byť nesystémovým opatrením. V tomto prípade je treba uviesť, že spojenie patentového práva a práva priemyselných vzorov bolo v roku 1990 účelové, keďže tieto dva inštitúty nemajú veľa spoločného. S patentovým právom súvisí skôr úprava úžitkových vzorov, pričom priemyselné vzory súvisia viac s ochrannými známkami. Preto toto spojenie nebolo vhodné nasledovať. Za týchto okolností by prichádzala do úvahy súčasná rekodifikácia patentového práva i práva priemyselných vzorov.  Súčasná zmena legislatívy v oboch prípadoch však nebola možná z hľadiska technického a kapacitného a nebola by ani vhodná s ohľadom na únijnú legislatívu v oblasti dizajnov (priemyselných vzorov), keďže s ohľadom na značnú kontroverznosť úniovej legislatívy a  prejavovanú pasívnu rezistenciu členských štátov, bude potrebné počkať minimálne jeden rok na získanie skúseností s aplikáciou Nariadenia ES o právnej ochrane dizajnov.
Rekodifikácia si vyžiadala i novelizáciu súvisiacich právnych predpisov, ktorá je obsiahnutá v Čl. II a III tohto návrhu.
Ministerstvo financií SR po preštudovaní návrhu zákona potvrdilo listom č. 1846/2000-81 zo dňa 8. februára 2001, že prijatím navrhovaného zákona nevzniknú nároky na štátny rozpočet a jeho uplatnenie si nevyžiada žiadne inštitucionálne opatrenia.
	Na vyžiadanie bol návrh zákona predložený na rokovanie Rady hospodárskej a sociálnej dohody Slovenskej republiky, ktorá k nemu nepredložila žiadne pripomienky.

D ô v o d o v á   s p r á v a

O s o b i t n á   č a s ť

Nadpis:
bolo použité skrátené znenie „o zmene a doplnení niektorých zákonov„. Inak by úplný nadpis znel „návrh zákona o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení zákona č. 132/1989 Zb. o ochrane práv k novým odrodám rastlín a plemenám zvierat v znení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 22/1996 Z. z. a zákona č. 478/1992 Zb. o úžitkových vzoroch v znení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 90/1993 Z. z. o opatreniach v oblasti priemyselného vlastníctva (patentový zákon)„.

§ 1
Ustanovenie v najvšeobecnejšej rovine pomenúva okruh právnych vzťahov, ktoré sú predmetom úpravy návrhu zákona.

§ 2
Ustanovenie v nadväznosti na § 1 v konkrétnej rovine pomenúva práva či už hmotnoprávneho alebo procesnoprávneho charakteru, ako aj nositeľov týchto práv a povinností, ktoré majú byť navrhovanou zákonnou úpravou regulované.

§ 3
Písmená a) až d) - vzhľadom na implementáciu Smernice č. 98/44/EC o právnej ochrane biotechnologických vynálezov (ďalej len „SBV„), boli v zmysle čl. 2 Smernice definované pojmy, ktoré nemajú v našom právnom poriadku ustálený legálny obsah.
Písmená e) až g) - vzhľadom na implementáciu Európskej patentovej dohody (ďalej len „EPD„), ako aj vzhľadom na podrobnejšiu úpravu konania vo vzťahu k prihláškam podaným na základe Zmluvy o patentovej spolupráci (ďalej len „PCT„) je vhodné definovať pojmy európskej patentovej prihlášky, európskeho patentu a medzinárodnej prihlášky tak, aby bol jednoznačný obsah uvedených pojmov a aby nedochádzalo k zámene pojmov prihláška patentu, európska patentová prihláška a medzinárodná prihláška, keď každý z týchto pojmov má svoj osobitný význam z hľadiska systému patentovej ochrany, v ktorom sa uplatňuje. 
Písmeno h) - pojem obchodné využívanie vyplýva z  čl. 27 zmluvy TRIPS, pričom tento koncept preberá i revidované znenie EPD v článku 53 písm. a), ktoré znenie sa odráža v ustanovení § 6 ods. 1 písm. e) návrhu zákona. V zmysle čl. 31 zmluvy TRIPS č. 152/2000 Z. z. sa uvedený pojem a contrario používa aj pri úprave nútených licencií § 27 ods. 3 (neobchodné využitie), ako aj pri ochrane utajovaných skutočností § 59 ods. 7. Uvedený pojem sa sporadicky objavuje v našom právnom poriadku a bol v kodifikovaný i definovaný v zákone o ochrane topografií polovodičových výrobkov č. 146/2000 Z. z., no definícia uvedená v tomto zákone pre potreby návrhu patentového zákona nevyhovuje, pretože je príliš zužujúca. 

§ 4
Ustanovenie zveruje právomoc udeľovať patenty na vynálezu Úradu priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky.

§ 5
Odsek 1 - ustanovenie zhŕňa základné podmienky patentovateľnosti vynálezu, pričom tieto podmienky sú v nasledujúcich ustanoveniach §§ 6 až 9 špecifikované. Znenie vychádza striktne z čl. 52 ods. 1 EPD v revidovanom znení, pričom  zároveň napĺňa podstatu čl. 27 ods. 1 zmluvy TRIPS. 
Ods. 2 upravuje špecifické znaky patentovateľnosti biotechnologických vynálezov, pričom implementuje čl. 3, čl. 4 ods. 2, 3 a čl. 5 ods. 2 SBV. Pojem biotechnológie vymedzuje čl. 2 Dohovoru o biologickej diverzite - oznámenie MZV SR č. 34/1996 Z. z. Prevod a zaobchádzanie s biotechnológiami čl. 16 a 19 tohto dohovoru zatiaľ neboli implementované.
Odsek 3 - v zmysle doterajšej úpravy odsek 3 demonštratívne uvádza riešenia, ktoré nezodpovedajú pojmu vynálezu ako predmetu patentovej ochrany. Zároveň implementuje čl. 52 ods. 2 EPD.
Odsek 4 - odsek 4 implementuje čl. 52 ods. 3 EPD, pričom zakotvuje zásadu uplatnenia patentovej výluky len v rozsahu, v ktorom sa technické riešenie stotožňuje s riešením, ktoré sa nepovažuje za vynález podľa odseku 3. Treba uviesť, že uvedená zásada bola v praxi úradu rešpektovaná, hoci v doterajšej právnej úprave obsiahnutá nebola.

§ 6
Na rozdiel od § 5 ods. 3, ktorý upravuje výluku z patentovateľnosti vo vzťahu k technickým riešeniam, ktoré nemožno považovať za vynález, § 6 upravuje výluky z patentovateľnosti vo vzťahu k riešeniam, ktoré možno považovať za vynález, no z dôvodov humánnych, etických alebo z dôvodu udeľovania iného druhu ochrany sa patenty na riešenia, ktoré sú v ustanovení uvedené, neudeľujú. Výluky z patentovateľnosti majú absolútny charakter a pôsobia i v prípade, že riešenie spĺňa hmotnoprávne podmienky patentovateľnosti.
Odsek 1 písm. a), b) - zodpovedá doterajšej úprave, keď novým odrodám rastlín a plemenám zvierat je ochrana poskytovaná podľa zákona č. 132/1989 Zb. o ochrane práv k novým odrodám rastlín a plemenám zvierat v znení zákona č. 22/1996 Z. z.
Pokiaľ ide o biologické spôsoby pestovania a šľachtenia rastlín, treba uviesť, že táto výluka závisí predovšetkým na miere vkladu ľudského intelektu, pričom túto patentovú výluku nemožno aplikovať na biotechnologické postupy najmä v oblasti priemyselne produkčných mikroorganizmov (viď § 3 ods. 2 - definíciu mikrobiologického spôsobu, ods. 3 - definíciu v svojej podstate biologického spôsobu a § 5 ods. 2, ktorý upravuje patentovateľnosť spôsobu výroby biologického materiálu).
Písm. c) - upravuje všeobecne uznávanú výluku patentovateľnosti vo vzťahu k spôsobom liečenia a diagnostiky, ktorá sa uplatňuje predovšetkým z hľadiska všeobecného záujmu na dostupnosti lekárskej starostlivosti, teda princípe humanity. Toto ustanovenie však nevylučuje patentovateľnosť výrobkov a predovšetkým látok používaných pri spôsoboch liečenia a prevencie, teda zjednodušene povedané nevylučuje patentovateľnosť vo vzťahu k prístrojom, nástrojom a látkam z liečebnými účinkami. 
Odsek 1 písm. a) až c) - v plnej miere zodpovedá a teda implementuje čl. 53 EPD v revidovanom znení. 
Odsek 1 písm. d) - upravuje výluku patentovateľnosti vynálezov, týkajúcich sa ľudského tela, pričom ide o implikáciu v súčasnosti vytváraného etického štandardu vo vzťahu k výsledkom výskumu v oblasti biológie ľudského tela a patentovateľnosti jeho výsledkov. To však nevylučuje patentovateľnosť prvku izolovaného z ľudského tela alebo inak vyrobeného technickými prostriedkami v zmysle § 5 ods. 2 písm. d), keď predpokladom patentovateľnosti je predovšetkým kritérium neuskutočniteľnosti technického riešenia bez uplatnenia ľudského činiteľa. Ustanovenie implementuje čl. 5 ods. 1 SBV.
Písm. e) - uplatňuje výluku všeobecne uznávanú v najrôznejších patentových systémoch, keď kritériom uplatnenia výluky je rozpor prípadného obchodného využívania vynálezu s verejným poriadkom alebo dobrými mravmi. Skutočnosť, že za rozpor s verejným poriadkom alebo dobrými mravmi nemožno považovať len samotný fakt, že využívanie vynálezu je zakázané zákonom, má najpodstatnejší význam vo vzťahu k liečivám, keď by v opačnom prípade bola vylúčená patentovateľnosť látky ako liečiva, ktoré nebolo doteraz registrované, resp. nebolo povolené umiestnenie liečiva na trh v zmysle osobitných predpisov. 
Odsek 2 v spojení s odsekom 1 písm. e) predstavuje etický štandard vo forme výluky patentovateľnosti riešení, ktoré sú považované za odporujúce dobrým mravom v oblasti klonovania a genetických manipulácií. Ustanovenie vychádza z čl. 6 SBV. Toto ustanovenie samozrejme nepredstavuje zákaz v ňom uvedených techník a postupov. Prostredníctvom patentovej výluky sa má zamedziť možnosť získania monopolu na určité technické riešenie čím sa značne obmedzuje finančná lukratívnosť výskumu, zameraného na uvedené spôsoby a techniky a teda v konečnom dôsledku i ochota do takéhoto výskumu investovať. 

§ 7
Znenie § 7 vychádza z ustanovení § 5 doterajšej úpravy. 
Odsek 1 - všeobecným spôsobom upravuje základné kritérium novosti vynálezu, ktorý sa považuje za nové technické riešenie, ak ešte nie je známe v rámci stavu techniky. Stav techniky je vlastne úroveň vedomostí v tom-ktorom odbore v danom čase. Zodpovedá čl. 54 ods. 1 EPD.
Odsek 2  - konkrétne vymedzuje kritérium posudzovania stavu techniky v danom čase. Zodpovedá čl. 54 ods. 2 EPD.
V odseku 3 došlo k doplneniu doterajšieho znenia o „obsah prihlášok úžitkových vzorov„, keďže ide o koncept všeobecne uznávaný v krajinách, kde je ochrana úžitkovým vzorom aplikovaná, pričom doterajšia úprava toto kritérium stavu techniky nepoznala z jednoduchého dôvodu, že v čase jej prijatia ešte ochrana úžitkovým vzorom nebola na území bývalého Československa uplatnená. Odsek 3 zároveň ako stav techniky uvádza i európske patentové prihlášky s ohľadom na vstup SR do Európskej patentovej organizácie a zároveň odstraňuje doterajšie pochybnosti o tom, čo treba považovať za zverejnenie medzinárodnej prihlášky, keď za zverejnenie sa bude považovať nie zverejnenie na pôde medzinárodného úradu, ale až oznámenie zverejnenia vo Vestníku ÚPV SR. 
Odsek 4 - upravuje výnimky, ktoré sa neberú do úvahy pri posudzovaní stavu techniky ako kritéria patentovateľnosti, ktoré zodpovedajú súčasnej právnej úprave § 5 ods. 4 a zároveň zodpovedá i čl. 55 ods. 1 EPD.
Odsek 5 - od účinnosti zákona č. 527/1991 Zb. bolo možné poskytovať patentovú ochranu i vo vzťahu k látkam a nielen vo vzťahu k výrobným postupom, ako to bolo podľa úpravy predchádzajúcej. Za týchto okolností bývalý Federálny úrad, ako aj ÚPV SR  poskytovali patentovú ochranu vo vzťahu k spôsobu použitia látok, ako liečiv, pokiaľ toto použitie bolo nové a to i vo vzťahu k látkam, ktoré samotné už boli súčasťou stavu techniky. Táto prax sa vyvinula zo všeobecne uznávanej praxe patentových systémov, ktoré poznajú látkovú ochranu. Táto prax sa rozvinula napriek skutočnosti, že zákonná úprava tento spôsob ochrany, ktorý do určitej miery prelomuje uplatňovanie kritéria novosti, nepoznala. Toto ustanovenie odstraňuje nedostatok doterajšej právnej úpravy, no zároveň ide ďalej, keď implikuje nielen prvú indikáciu látky, teda spôsob jej použitia pri liečbe alebo diagnostike, ale výslovne uplatňuje možnosť ochrany i vo vzťahu k druhej a ďalším indikáciám, nezávisle na indikácii prvej. Toto ustanovenie umožňuje formuláciu tzv. švajčiarskeho nároku a zároveň odstraňuje pochybnosti vo vzťahu k nezávislosti ochrany druhej a ďalších indikácií, keďže táto pochybnosť už v niektorých krajinách, napr. vo Francúzsku, pred súdnymi orgánmi vznikla a takejto situácii treba predísť presnou formuláciou možností poskytovania ochrany vo vzťahu k liečivám a diagnostickým prostriedkom vo forme chemických látok. Tento koncept je prvýkrát obsiahnutý v čl. 54 ods. 4 a 5 EPD v revidovanom znení, ktoré je v tomto ustanovení v plnom rozsahu, i keď podstatne inej forme, implementované.

§ 8
Odsek 1 - upravuje vynálezcovskú činnosť ako kritérium patentovateľnosti, pričom v zmodernizovanej forme zodpovedá § 6 doterajšej úpravy. Ustanovenie v plnom rozsahu zodpovedá čl. 56 EPD. Výklad pojmu „zrejmý spôsob„ bol už uskutočnený Európskym patentovým úradom, ktorý tento výraz vykladá ako niečo zjavné, čo nie je vybočením alebo skokom z normálneho technologického vývoja, vyplýva bez ďalšieho z doterajšieho stavu techniky, teda nevyžaduje mimoriadne schopnosti alebo inovačné nadanie nad rámec schopností, ktoré možno u odborníka predpokladať. Pod pojmom odborník treba rozumieť osobu, ktorá je v zásade informovaná o všetkom, čo patrí k všeobecnému stavu vedomostí v príslušnom odbore alebo osoba s kvalifikáciou obvyklou pre riešenie úloh v určitej oblasti techniky. Práve posudzovanie vynálezcovskej činnosti je kritériom kde sa uplatňuje právo voľnej úvahy v najširšom meradle, keďže tu nemožno uplatniť žiadne striktné kritériá pre posúdenie, či dané technické riešenie predstavuje vývoj evolučný alebo revolučný, t. j. skokom vo vzťahu k doterajšiemu stavu techniky.
Odsek 2 - upravuje výnimku pri posudzovaní vynálezcovskej činnosti, keď sa neberie do úvahy obsah prihlášok, ktoré neboli v rozhodujúcom čase zverejnené a teda nemohli byť pôvodcovi vynálezu známe a tak devalvujúce originalitu jeho duševnej činnosti vedúcej k vytvoreniu technického riešenia.

§ 9
Upravuje priemyselnú využiteľnosť ako kritérium patentovateľnosti, pričom v podstate zodpovedá doterajšej úprave § 7, ktorá bola doplnená o poľnohospodárstvo, čím v plnom rozsahu zodpovedá zneniu čl. 57 EPD. 

§ 10
Odsek 1 - ustanovenie formuluje právo na patent ako právny nárok na udelenie patentu, ktorý patrí pôvodcovi vynálezu, teda tomu, kto v zmysle ods. 2 vytvoril vynález vlastnom tvorivou prácou. Pôvodca vynálezu je pôvodným originálnym subjektom práva na patent. Pôvodcom môže byť len fyzická osoba, keďže len táto disponuje schopnosťou myslenia, tvorivého myslenia, ktorý je základným predpokladom vytvorenia akéhokoľvek riešenia. Keďže vytvorenie vynálezu je právnou skutočnosťou, nie právnym úkonom, pôvodcom môže byť akákoľvek fyzická osoba bez ohľadu na jej spôsobilosť, či nespôsobilosť na právne úkony. 
Odsek 2 - definuje pôvodcu ako tvorcu, vynálezcu.
Odsek 3 - presnejšie definuje práva spolupôvodcov, keď v prvom rade platí zásada, že spolupôvodcovia majú právo na riešenie v rozsahu v akom sa podieľali na vytvorení vynálezu. Zároveň sa však zavádza vyvrátiteľná domnienka, že v prípade neexistencie dohody spolupôvodcov, resp. dôkaznej núdze alebo v prípade, že inak nerozhodne súd, bude podiel spolupôvodcov na vytvorení vynálezu považovaný za rovnaký. Keďže v prípade sporu medzi spolupôvodcami bude spravidla ťažké preukázať podiel toho či onoho na technickom riešení, bude uvedená domnienka použiteľná i pre súdne konania, pokiaľ sa nepodarí preukázať konkrétnu mieru vkladu do vytvorenia vynálezu.
Odsek 4 - rieši otázku uplatnenia práva na riešenie v prípade viacerých nezávislých pôvodcov tak, že právo na riešenie bude priznané tomu, koho prihláška má skoršie právo prednosti za predpokladu jej zverejnenia. Toto ustanovenie implementuje čl. 60 ods. 2 EPD. 

§ 11 
§ 11 svojou filozofiou zachováva doterajšie ustanovenie § 9. Ustanovenie zachováva prechod práva na riešenie v prospech zamestnávateľa. Treba však zdôrazniť, že prechod práva na riešenie sa uskutoční len v prípade, že vynález bol vytvorený v rámci plnenia záväzku, resp. plnenia úloh z pracovno-právneho vzťahu. Teda v prípade, že obsahom pracovno-právneho alebo iného zmluvného vzťahu nebola tvorivá činnosť, či činnosť zameraná na riešenie problémov technického charakteru, nebude zásadne možné o prechode práva na patent hovoriť.
Odsek 2, 3 upravuje povinnosti pôvodcu a práva zamestnávateľa, ako aj formy naplnenia povinností a uplatnenia práv. S ohľadom na právnu istotu bol uplatnený písomný charakter splnenia povinnosti a uplatnenia práv. 
Odsek 4 v prípade neuplatnenia práva na patent písomnou formou a v stanovenej lehote upravuje spätný prechod práva na patent na pôvodcu.
Odsek 5 zakotvuje zásadu práva pôvodcu na odmenu voči zamestnávateľovi, na ktorú prešlo právo na riešenie a zároveň upravuje kritériá pre stanovenie výšky tejto odmeny, čo však nič nemení na tom, že stanovenie výšky odmeny bude zásadne vecou sudcovskej úvahy. Pre vznik práva na odmenu nie je rozhodujúce, či bola alebo nebola podaná prihláška patentu. Právne relevantnou je právna skutočnosť vytvorenia vynálezu a prechodu práva na riešenie. Jednou skutočnosťou je technický a hospodársky význam vynálezu a prínos dosiahnutý jeho využitím. Zároveň sa však prihliada na materiálny podiel oprávnenej osoby, teda i na to, či by bolo alebo nebolo možné vynález vytvoriť bez materiálneho vkladu oprávneného. Rozsah a obsah pracovných úloh či záväzkov pôvodcu je tak isto podstatným kritériom, keď výška odmeny bude podstatne nižšia u pôvodcu, u ktorého sa tvorivé myslenie v zmysle zmluvy a pracovného zaradenia očakáva a malo by byť i náležite zaplatené v rámci dohodnutej odmeny či mzdy, ako napríklad u výskumno-vývojových pracovníkov a podobne. Posledná veta odseku 5 upravuje právo na dodatočné vyrovnanie v prípade, že sa neskôr zistí, že dohodnutá a rozsudkom určená odmena je v zjavnom nepomere, resp. nezodpovedá prínosu, ktorý bol realizáciou vynálezu dosiahnutý zo strany oprávnenej osoby. 
Odsek 6 rieši právo na odmenu pôvodcu v prípade, že nedôjde k dohode o výške odmeny, pričom zároveň z dôvodov na strane zamestnávateľa nie je dosiahnutý prínos primeraný technickému a hospodárskemu významu alebo vynález nie je využívaný vôbec. V tom prípade sa výška odmeny bude odvodzovať od potenciálneho prínosu, ktorý by mohol byť reálne dosiahnuteľný využívaním, či iným uplatnením, samozrejme v rámci daného hospodárskeho a ekonomického priestoru a času. Aby nebolo možné uplatňovať právo na odmenu mimo dohody v čase, keď ešte nie je možné od zamestnávateľa spravodlivo žiadať, aby vynález náležite ekonomicky zhodnotila, bola upravená doba najmenej troch rokov, počnúc kalendárnym rokom nasledujúcim po uplatnení práva na patent, ktorá bude právne významná z hľadiska hodnotenia konkrétnych aj objektívnych ekonomických podmienok. Teda zásadne bude na súde možné uplatniť právo na odmenu určovanú na základe potenciality až po uplynutí 3 rokov.
Odsek 7 zachováva práva a povinnosti účastníkov právneho vzťahu v zmysle § 11 i po zániku právneho vzťahu medzi týmito účastníkmi. 

§ 12
Odsek 1 upravuje možnosť nadobudnutia práva na riešenie i právnymi nástupcami po pôvodcovi alebo zamestnávateľovi v zmysle § 11. Treba zdôrazniť, že prechod alebo prevod práva na riešenie nie je nič viac a nič menej ako prechod či prevod práva k vynálezu, ku ktorému zároveň patrí právo na podanie prihlášky a po splnení zákonných podmienok i právo na udelenie patentu. Právo na riešenie nemožno zamieňať s právami vyplývajúcimi z udeleného patentu. 
Odsek 2 upravuje prechod práva na riešenie v prípadoch premeny právnickej osoby na inú formu spoločnosti alebo družstvo, prípadne splynutím či rozdelením právnickej osoby a samozrejme prostredníctvom dedenia po fyzickej osobe. Nemožno opomenúť ani prechod formou príklepu práva na verejnej dražbe.
Odsek 3 upravuje obligatórne písomnú formu zmluvy o prevode práva na riešenie so sankciou neplatnosti zmluvy v prípade nesplnenia predpísanej formy.
Odsek 4 upravuje situáciu, keď vynález, ku ktorému sa právo na riešenie viaže, je už predmetom prihlášky patentu. V takomto prípade sú súčasťou prevodu či prechodu práva na patent i všetky práva z prihlášky patentu. V takomto prípade je potrebné zmluvu o prevode, resp. konštatovanie prechodu prihlášky patentu považovať zároveň za prevod alebo prechod práva na patent. To samozrejme platí i naopak. Transfer prihlášky je účinný voči tretím osobám dňom jeho zápisu do registra.

§ 13
Odsek 1 a 2 upravuje dlhodobo uznávaný a už zavedený koncept posudzovania rozsahu ochrany, vyplývajúcej z patentu. Na rozdiel od doterajšej úpravy obsiahnutej v § 12 sa kritériá posudzovania stanovujú detailnejšie, pričom zároveň dochádza k implementácii EPD v revidovanom znení čl. 69 ods. 1, 2.
Odsek 3 preberá doterajší koncept rozšírenia ochrany, vyplývajúcej z patentu na spôsob na výrobu priamo získaný týmto spôsobom, avšak s tým, že toto ustanovenie je systémovo zaradené do rozsahu ochrany a znenie je zmodernizované v zmysle EPD čl. 64 ods. 2. Je potrebné zdôrazniť, že toto ustanovenie v spojení s ods. 7 má značný procesnoprávny význam, pretože predstavuje v prípade sporu mechanizmus prechodu dôkazného bremena na odporcu, ktorý je povinný vzhľadom na vyvrátiteľnú domnienku použitia spôsobu chráneného patentom preukázať, že chránený spôsob nepoužíva. 
Ods. 4, 5 a 6 špecifikuje kritériá posudzovania rozsahu ochrany na biotechnologické vynálezy striktne v zmysle SBV čl. 8 ods. 1, 2 a čl. 9. 
Ods. 7 obsahuje v zmodernizovanom znení zodpovedajúcemu čl. 34 TRIPS vyvrátiteľnú domnienku použitia teda zásadne protiprávneho použitia spôsobu chráneného patentom v prípade, že jeho výsledkom je výrobok zhodný s výrobkom, ktorý je výsledkom chráneného postupu. V tomto prípade zostáva v rámci konania pred súdom nie celkom doriešená otázka ochrany výrobného, resp. obchodného tajomstva, prípadného porušovateľa práva, ktorý pri splnení svojej povinnosti preukázať, že nepoužíva chránený výrobný postup, bude musieť zásadne odhaliť postup, ktorý používa a ktorý bude možné často považovať za jeho chránený know-how vo forme obchodného tajomstva, pričom na opačnej strane ležiace právo účastníka súdneho konania oboznámiť sa s každým dôkazom a vyjadriť sa k nemu je v priamom rozpore s právom na ochranu obchodného tajomstva.
Ustanovenie § 13 bolo formulované striktne v zmysle čl. 25 Dohody o patentoch spoločenstva, uzatvorenej v Luxemburgu 15. decembra 1989 (89/695/EEC) (ďalej len „ACP„), ktorá síce nenadobudla v rámci Európskej únie účinnosť, no koncepty, týkajúce sa účinkov patentu spoločenstva boli odporúčané Európskym patentovým úradom ako nasledovania hodné. EPD v čl. 64 odkazuje pri právach z európskeho patentu na štandard práv, priznávaný zmluvným štátom vo vzťahu k národným patentom.

§ 14
Odsek 1 upravuje okruh výlučných práv majiteľa patentu vo vzťahu k vynálezu, ktorý je jeho predmetom. 
Odsek 2 viaže vznik právnych účinkov patentu s dňom oznámenia jeho udelenia vo Vestníku.

§ 15
Ustanovenie z hľadiska ochrany práv majiteľa patentu reflektuje účinky patentu v ustanovení § 14, keď pomenúva priame porušovanie práv majiteľa patentu a zároveň je tu uvedené právo zakázať nepriame porušovanie. Toto ustanovenie implementuje čl. 25 a 26 ACP.
Odsek 1 konkretizuje ktoré konanie vo vzťahu k vynálezu nie je bez súhlasu majiteľa prípustné ako priame využívanie vynálezu - písm. a) až c) a nepriame - písm. d). 
Odsek 2 priznáva výlučné právo podľa odsekov 1 a 2 i prihlasovateľovi patentu, no uplatniť tieto práva môže voči tretej osobe až dňom a za podmienky udelenia patentu. Tieto práva patria prihlasovateľovi dňom zverejnenia prihlášky patentu odkedy platí nevyvrátiteľná domnienka všeobecnej známosti o tom, komu právo na patent a teda právo na využívanie vynálezu a ďalšie nakladanie s ním patrí, a že takéto nakladanie s vynálezom inou osobou je protiprávne. 

§ 16
Koncept vyčerpania práv je všeobecne uznávaným, no u nás zatiaľ nekodifikovaným spôsobom zamedzenia možnosti zneužitia výlučných práv majiteľa patentu v prípade, že vynález, ktorý je jeho predmetom sa už stal predmetom obchodného využitia so súhlasom majiteľa.
Odsek 1 - upravuje koncept vyčerpania práv v zmysle čl. 76 ods. 1 ACP.
Odseky 2 - 4 reflektuje špecifické prípady vyčerpania práv majiteľa patentu v prípade, že výrobkom je chránený biologický materiál alebo chránený rastlinný či živočíšny reprodukčný materiál tak, ako je tento koncept upravený v SBV čl. 10 a 11. Z hľadiska právnej istoty majiteľov patentov, ako aj užívateľov biotechnologických vynálezov ide o veľmi potrebnú úpravu, keďže v prípade prirodzenej reprodukcie výrobku, ktorý je predmetom patentovej ochrany a ktorý je zároveň živým organizmom by bolo inak mimoriadne problematické stanoviť úvahou hranice povolenej a protiprávnej činnosti vo vzťahu k výrobku legálne nadobudnutému. 

§ 17
Odsek 1 - ustanovenie preberá doterajšiu ochranu predchádzajúceho užívateľa, ktorý v dobrej viere a nezávisle na majiteľovi patentu resp. na pôvodcovi využíval vynález pred vznikom práva prednosti. Pre uľahčenie riešenia prípadných sporov sa zavádza vyvrátiteľná domnienka dobrej viery predchádzajúceho užívateľa v prípade pochybností. 
Odsek 2 - pre odstránenie nejasností vo vzťahu k dispozícii s právom predchádzajúceho užívateľa odsek 2 pripúšťa prevod alebo prechod práva predchádzajúceho užívateľa, no len a výlučne ako súčasť prevodu alebo prechodu podniku, či jeho časti, v rámci ktorej sa vynález využíva. Je potrebné zdôrazniť formu slovesa „využíva„, keďže zásadne stav využívania musí pre uplatnenie daného práva existovať v čase prevodu alebo prechodu ak tomu nebránili objektívne príčiny, nezávislé na vôli užívateľa.

§ 18
Odsek 1 - preberá doterajšiu úpravu obmedzenia účinkov patentu vo vzťahu ku konaniu, ktoré sa v zmysle medzinárodných dohôd, ktorými je Slovenská republika viazaná, nepovažuje za konanie porušujúce právo majiteľa patentu, pričom v danom prípade ide o zmodernizované znenie pôvodnej úpravy, keď došlo k implementácii ACP čl. 27.
Odsek 2 obmedzuje právo oprávnených osôb využívať predmet vynálezu podľa ods. 1 len na využívanie za podmienok v odseku 1 upravených, čo znamená, že využívanie vynálezu vo vzťahu k obchodovaniu s predmetom vynálezu alebo jeho inému využitiu nie je povolené. 

§ 19
Ide o nové ustanovenie, upravujúce definíciu majiteľa patentu, ktorá zdôrazňuje formálny charakter posudzovania majiteľstva patentu ako vyvrátiteľnej právnej domnienky založenej na zápise do patentového registra platnej dovtedy, kým nie je súdom určené inak. Vyvrátiteľná právna domnienka majiteľstva, založená na zápise do registra má podstatný význam pre právnu istotu účastníkov právnych vzťahov, týkajúcich sa patentu, keď samotné spochybnenie majiteľstva, napr. podaním žaloby na súde nebude mať právny význam vo vzťahu k možnosti nakladania s  predmetom práva, samozrejme s výnimkou predbežného opatrenia vydaného súdom, zakazujúcim nakladanie s predmetom práva, to všetko do vtedy, kým súd nerozhodne, že zapísaný majiteľ patentu nedisponoval právom na patent a nadväzne na toto rozhodnutie súdu neprebehne konanie pred úradom o odňatie patentu a prepis.

§ 20
Odsek 1 - ustanovenie odkazuje posudzovanie vzťahov medzi spolumajiteľmi na ustanovenia osobitného predpisu, t. j. Občianskeho zákonníka, § 137 až § 142. V prípade majiteľstva výsledkov tvorivej činnosti možno hovoriť len o podielovom spoluvlastníctve, keďže vznik bezpodielového spoluvlastníctva manželov vo vzťahu k takémuto predmetu práva sa podľa zvyklosti, založenej na konsolidovanej judikatúre súdov, neuznáva. 
Odsek 2 - charakterizuje mechanizmus určovania spolumajiteľského podielu tak, že rozsah spolumajiteľského podielu viaže na rozsah práva na patent, ktorý patrí spolupôvodcovi v prípade, že tento spolupôvodca je i spolumajiteľom patentu, alebo viaže rozsah spoluvlastníckeho podielu majiteľa patentu na rozsah práva na patent, ktorý patril spolupôvodcovi ako právnemu predchodcovi majiteľa patentu. Týmto dochádza k potrebnej modifikácii všeobecnej úpravy, obsiahnutej v § 137 ods. 2 Občianskeho zákonníka, ktorá sa pre určovanie podielu k nehmotným statkom nehodí.
Odsek 3 - vychádza z doterajšieho konceptu práva každého zo spolumajiteľov využívať vynález podľa § 16 ods. 2. I v tomto prípade ide o modifikáciu všeobecnej úpravy § 139 ods. 2 OZ, keď rozhodovanie o hospodárení majoritným spôsobom nie je v prípade patentu na vynález v plnom rozsahu vhodné. V zmysle tohto ustanovenia bude mať každý zo spolumajiteľov právo využívať vynález ale len v rámci svojej vlastnej hospodárskej činnosti v svojom vlastnom podniku. Autonómne využívanie vynálezu sa však nevzťahuje na zriadenie licencie či prevod patentu, kde bude úprava v plnom rozsahu zodpovedať ustanoveniam Občianskeho zákonníka, t. j. § 139 a § 140.
Odsek 4 - dopĺňa všeobecnú úpravu § 141 OZ s tým, že dohoda o zrušení spolumajiteľstva musí mať písomnú formu pod sankciou neplatnosti.
Odsek 5 - viaže nadobudnutie účinnosti dohody o zrušení spolumajiteľstva a vzájomnom vyrovnaní voči tretím osobám na zápis do registra. 
Odsek 6 - rieši až do súčasnosti pretrvávajúcu medzeru v úprave patentového práva, týkajúcu sa právneho režimu spolumajiteľského podielu v prípade smrti spolumajiteľa ako fyzickej osoby alebo zániku spolumajiteľa ako právnickej osoby bez práva na nástupcu tým, že takýto spolumajiteľský podiel prirastá k podielom ostatných spolumajiteľov. Iné riešenie by nebolo vhodné, pretože v prípade podielu k predmetu priemyselného vlastníctva nemožno uvažovať od úmrtí a prechodu do vlastníctva štátu, ani o tom, že by sa patent v rozsahu podielu stal voľným. 
Odsek 7 - spája úpravu vzťahov medzi spoluprihlasovateľmi prihlášky s úpravou vzťahov medzi spolumajiteľmi, hoci samozrejme v obmedzenej miere, keďže práva vyplývajúce z prihlášky sú zásadne právom procesného charakteru a nedosahujú rozsah práv spolumajiteľa, ktoré sú predovšetkým hmotnoprávneho charakteru. 

§ 21
Odsek 1 - tak isto v prípade zmluvy o prevode patentu je vhodné zakotviť obligatórny písomný charakter zmluvy so sankciou neplatnosti, a tak zabezpečiť súlad medzi údajmi zapísanými v registri a skutočným stavom vecí, t. j. v konečnom dôsledku s cieľom zabezpečiť čo najvyšší stupeň právnej istoty tretích osôb vo vzťahu k otázke kto je majiteľom patentu.
Odsek 2 - hoci zmluva nadobúda platnosť i účinnosť dňom jej podpisu resp. zmluvne vymieneným dňom, voči tretím osobám pokiaľ nevedeli a nemohli vedieť o uskutočnení prevodu, nadobúda zmluva právne účinky až dňom jej zápisu do registra. Ustanovenie implementuje ACP čl. 39. 
Odsek 3 - práva tretích osôb vo vzťahu k patentu, resp. vynálezu ako právo užívania z titulu licencie, záložné právo, či iné bremená, viaznuce na predmete práva, zostávajú zmenou majiteľa nedotknuté. Ide o všeobecne uznávaný koncept kontinuity práv, ktorý má svoje opodstatnenie i v patentovom práve. 

§ 22
Odsek 1 - na rozdiel od doterajšej právnej úpravy, nové ustanovenie návrhu zákona upravuje i prechod majiteľstva patentu, ktorý nastáva zo zákona na základe právnych skutočností, s ktorými sa prechod práva spája. V prípade právnických osôb pôjde zásadne o transformáciu, fúziu a podobne, prípadne prechod na základe dedenia alebo príklepu vo verejnej dražbe. 
Odsek 2 - hoci prechod práva na nástupcu nastáva už vznikom samotnej skutočnosti, s ktorou je zo zákona prechod spojený, právne účinky vo vzťahu k tretím osobám nastanú až zápisom prechodu do registra a to s ohľadom na domnienku obsiahnutú v § 19 návrhu, ktorá zabezpečuje právnu istotu účastníkov vzťahov, týkajúcich sa patentov. V zmysle čl. 39 ACP i v prípade prechodu nie sú právne účinky voči tretím osobám viazané na zápis do registra v prípade, že tieto tretie osoby o prechode vedeli, alebo podľa okolností mali vedieť už pred zápisom tejto skutočnosti.
Odsek 3 zachováva kontinuitu práv viaznucich na patente s výnimkou prípadu, keď súd konštatuje, že osoba zapísaná ako majiteľ nemala právo na patent v zmysle ustanovenia § 48. V takom prípade sa právne úkony zakladajúce práva tretích osôb k patentu resp. k vynálezu považujú za neplatné, resp. zaniknú spolu so zmenou zápisu v registri.

§ 23
Odsek 1 - hoci doterajšia právna úprava zriadenie záložného práva vo vzťahu k patentu nepoznala, život predbehol právnu úpravu a záložné právo sa stalo v priebehu posledných desiatich rokov obvyklým inštitútom v prípade nehmotných statkov, medzi ktoré patria i predmety priemyselného vlastníctva. I keď všeobecná úprava záložného práva, obsiahnutá v Občianskom zákonníku, je uspôsobená na práva predstavujúce hmotné statky, je zásadne použiteľná i pre práva z duševného resp. priemyselného vlastníctva a preto odsek 1 odkazuje na ustanovenia osobitného predpisu, ktoré je potrebné použiť primerane. 
Odsek 2 - tak ako v prípade prevodu či prechodu, i zmluva o zriadení záložného práva bude mať obligatórne písomnú formu pod sankciou neplatnosti, čo vyplýva aj zo všeobecnej úpravy podľa § 151b ods. 1 Občianskeho zákonníka. Vznik záložného práva je viazaný na zápis do registra, ktorý zápis má v tomto prípade na rozdiel od prevodu, prechodu či zmluvnej licencie, konštitutívny charakter. Zákonná úprava počíta i s možnosťou zriadenia podzáložného práva, ktoré sa bude taktiež spravovať príslušnými ustanoveniami Občianskeho zákonníka.
Odsek 3 - i keď sa do budúcnosti uvažuje o novej úprave záložného práva v rámci Občianskeho zákonníka a najmä o zriadení centrálneho registra záložných práv, bude vhodné v prípade predmetov priemyselného vlastníctva, ktoré sú zapisované do jednotlivých registrov, teda i pri patentoch, zachovať konštitutívny charakter zápisu do registra patentov, pretože register a na jeho základe vydávaný Vestník je zaužívaným oficiálnym informačným zdrojom pre odbornú verejnosť z celého sveta. Samozrejme nie je vylúčené spojiť zápis záložného práva do registra na Úrade priemyselného vlastníctva SR s povinným informovaním budúceho centrálneho registra, v ktorom prípade by však zápis do centrálneho registra mal len deklaratórny charakter, nadväzujúci na zápis do registra patentového.
Odsek 4 - V prípade podzáložného práva ustanovenie odkazuje na úpravu obsiahnutú v tomto zákone ako aj v osobitnom predpise tak, ako v prípade záložného práva.

§ 24
Vo vzťahu k zmluvným licenciám ods. 1 odkazuje na všeobecnú úpravu licenčných zmlúv v oblasti priemyselného vlastníctva, obsiahnutú v Obchodnom zákonníku.
Odsek 2 viaže právne účinky licenčnej zmluvy vo vzťahu k tretím osobám s dňom zápisu licenčnej zmluvy do registra. Ide o úpravu účinkov, uplatnenú i v prípade prevodu či prechodu, pričom zodpovedá čl. 39 ods. 3 ACP.
Odsek 3 zavádza vyvrátiteľnú právnu domnienku nevýlučného charakteru licencie pre prípad, že zmluva nestanovuje inak. Toto ustanovenie má byť prevenciou voči prípadným sporom o charakter licenčnej zmluvy, vyplývajúcich z neurčitosti zmluvy, ktorá však nemá za následok jej neplatnosť. Nevýlučná licencia je definovaná v § 511 Obchodného zákonníka.
Odsek 4 - vzhľadom na skutočnosť, že náš právny poriadok ani všeobecná úprava v Obchodnom zákonníku nedáva odpoveď na otázku či je možný alebo nie je možný prevod či prechod licenčného práva bez prejavu vôle poskytovateľa licencie a na druhej strane zmluva TRIPS v čl. 31 písm. e) ako aj ACP v čl. 42 ods. 3 túto možnosť upravuje s obmedzením obsiahnutým v ods. 5, bolo potrebné možnosť prevodu alebo prechodu licencie kodifikovať, samozrejme s väzbou na prevod alebo prechod podniku alebo časti v ktorej sa licencia využíva. Samozrejme i v tomto prípade zmluva o zriadení licencie môže upraviť obmedzenie či úplný zákaz takéhoto prevodu alebo prechodu a podobne.

§ 25
Ponuka licencie nadväzuje na doterajšiu úpravu § 19, no zároveň odstraňuje nejasnosti príliš stručného textu uvedeného ustanovenia. Základnými tézami právneho vzťahu vznikajúceho z ponuky a prijatia licencie je vznik práva na využívanie vynálezu vo forme nevýlučnej licencie zmluvného charakteru bez toho, aby boli upravené ďalšie podmienky, predovšetkým otázka primeranej náhrady. 
Odsek 1 - ponuku licencie dáva prihlasovateľ písomným vyhlásením, ktorú skutočnosť úrad vyznačí v registri a samozrejme oznámi vo Vestníku. 
Odsek 2 - obmedzuje späťvzatie ponuky licencie momentom doručenia písomného oznámenia o prijatí ponuky v záujme právnej istoty prijímajúceho, ako aj v záujme zamedzenia možnosti špekulácie s ponukou licencie.
Odsek 3 - keďže ponuka licencie je ponukou na založenie licenčného vzťahu vo forme nevýlučnej licencie, nie je možné v čase platnosti ponuky licencie zapísať zmluvu o výlučnej licencii do registra.
Odsek 4 - existencia výlučnej licencie zapísanej do registra naopak znemožňuje zápis vyhlásenia o ponuke licencie s ohľadom na odlišný charakter týchto vzťahov z hľadiska exkluzivity práva.
Odsek 5 - upravuje situáciu po prechode patentu alebo prihlášky na základe odňatia ochrany a prepisu podľa § 48 tak, že pokiaľ nový majiteľ alebo prihlasovateľ nepožiada o zachovanie ponuky licencie, platí, že ponuka licencia bola vzatá späť. Povinnosť doplatenia udržiavacích poplatkov vzniká i novému majiteľovi v prípade domnienky späťvzatia ponuky licencie v spojení odseku 6 a 8.

§ 26
Odsek 1 - uplatňuje základnú tézu právneho vzťahu, vzniknutého na základe ponuky a prijatia, keď samotné kvalifikované prijatie ponuky znamená vznik práv na využívanie vynálezu a teda k založeniu licenčného vzťahu zmluvného charakteru v zmysle odseku 2.
Odsek 2 - na odstránenie nejasností § 26 ods. 2 vytvára nevyvrátiteľnú právnu domnienku na základe ktorej sa vzťah vzniknutý na základe ponuky licencie považuje za zmluvnú licenciu nevýlučného charakteru, uzavretú na dobu neurčitú a platnú na území celej Slovenskej republiky. Táto úprava je potrebná vzhľadom k skutočnosti, že ponuka licencie sa vzťahuje len na konštatovanie ochoty poskytnúť právo využívať vynález komukoľvek za primeranú náhradu a tak isto prijatie ponuky licencie sa vzťahuje len k týmto základným údajom. Prípadná ponuka licencie ako ponuka plnohodnotnej zmluvy so všetkými náležitosťami by mohla zmariť účel a cieľ danej úpravy, ktorým je umožnenie širokého využívania vynálezu s protihodnotou zníženia poplatkov za udržiavanie platnosti patentu. Ponuka licencie, ktorá by obsahovala neprimerané podmienky by nebola prijatá, no zároveň by sa dosiahol cieľ majiteľa a to podstatné zníženie udržiavacích poplatkov. 
Odsek 3 - účastníci vzniknutého vzťahu v prvom rade musia pokúsiť o dohodu o náhrade za poskytnutú licenciu a ak k takejto dohode nedôjde, určí platobné podmienky na návrh niektorého z účastníkov vzťahu súd. Úprava pamätá aj na podstatnú zmenu okolností, na základe ktorej môže súd zmeniť primeranú náhradu, určenú či už dohodou alebo rozhodnutím súdu, no znovu len vtedy, ak k dohode napriek pokusu nedošlo. Táto úprava je v úplnom súlade s ACP čl. 43. Vzhľadom k domnienke, že ponukou licencie vzniká vzťah, ktorý sa považuje za licenciu zmluvnú, platia i pre tento právny vzťah ustanovenia § 24.

§ 27
Inštitút nútenej licencie vychádza z doterajšej právnej úpravy § 20, ktorá bola v záujme zabezpečenia právnej istoty doplnená o detailnejšiu úpravu, ktorá zároveň zodpovedá implementácii zmluvy TRIPS čl. 30 a 31, ako aj ACP čl. 45 a SBV čl. 12. Zásadnou zmenou oproti doterajšej úprave je prenos kompetencií rozhodovať o udelení nútenej licencie z ÚPV SR na súdny orgán. Tento prenos kompetencie je navrhovaný z toho dôvodu, že ide o tak závažný zásah do výlučných práv majiteľa patentu o ktorom by mal rozhodovať nezávislý, teda súdny orgán. 
Odsek 1 - upravuje možnosť, aby súd udelil nútenú licenciu, t. j. udelil právo na využívanie vynálezu bez súhlasu majiteľa patentu, no za predpokladu splnenia striktne stanovených podmienok, či už z hľadiska uplynutia času, z hľadiska predchádzajúcej márnej ponuky na uzatvorenie licenčnej zmluvy, ako aj z hľadiska nedostatočného využívania vynálezu na území Slovenskej republiky.
Odsek 2 - upravuje možnosť udelenia nútenej licencie len ako nevýlučnej, teda nie je možné týmto spôsobom zriadiť exkluzívne právo, resp. monopol pre jedného držiteľa licencie.
Odsek 3 - striktne v zmysle čl. 30 a 31 zmluvy TRIPS ďalej obmedzuje podmienky pre udelenie nútenej licencie v prípade technológií polovodičových výrobkov a to tak, že nútenú licenciu za predpokladu splnenia ostatných uvedených podmienok možno udeliť len  na verejné neobchodné využitie, t. j. napríklad pri urgentnej potrebe výroby liečiv alebo využitie vynálezu pri výrobe zbrojných systémov, no len v rozsahu nevyhnutnom pre zabezpečenie obranyschopnosti štátu. Druhou možnosťou je udelenie nútenej licencie v prípade, že majiteľ patentu zneužíva svoje postavenie na trhu a obmedzuje hospodársku súťaž. Tretím prípadom, ktorý súvisí s prípadom prvým je ohrozenie dôležitého verejného záujmu.
Odsek 4 - vo všeobecnosti upravuje, že v prípade ohrozenia dôležitého verejného záujmu nie je nevyhnutné splnenie podmienok uplynutia 4 rokov od podania prihlášky, či 3 rokov od udelenia patentu a predchádzajúcej ponuky na uzatvorenie licencie.
Odsek 5 - napĺňa čl. 12 SBV na základe ktorého môže súd udeliť nútenú nevýlučnú licenciu na využívanie biotechnologického vynálezu v prípade, že výlučné práva k patentu znemožňujú šľachtiteľovi využívať alebo nadobudnúť právo na chránenú rastlinnú odrodu. Udelenie takejto nútenej licencie je viazané na splnenie podmienok, a to predchádzajúcej ponuky na uzatvorenie licenčnej zmluvy a porovnateľnosť významu novej rastlinnej odrody s významom dotknutého vynálezu. Na úpravu odseku 5 nadväzuje čl. 2 tohto zákona, ktorý vo forme novelizácie zák. č. 132/1989 Zb. o ochrane práv k novým odrodám rastlín a plemenám zvierat upravuje krížovú licenciu v prospech majiteľa patentu, keď staršie právo na rastlinnú odrodu bráni využívaniu biotechnologického vynálezu.
Odsek 6 - odkazuje na krížovú licenciu spomenutú vyššie. 
Odsek 7 - obmedzuje možnosť prevodu alebo prechodu práva držiteľa nútenej licencie , ktorý je možný len v prípade a ako súčasť prevodu alebo prechodu podniku, v ktorej sa nútená licencia využíva.
Odsek 8 - určuje podmienky vzdania sa udeleného práva nútenej licencie. 

§ 28
Odsek 1 - upravuje právo majiteľa patentu na primeranú náhradu. Určenie primeranej náhrady sa spravuje režimom § 26 ods. 3. V prípade, že nedôjde k dohode medzi účastníkmi, rozhodne na návrh ktoréhokoľvek z nich súd.
Odsek 2 - ustanovenie upravuje zároveň možnosť zmeny rozhodnutia o udelení nútenej licencie v prípade podstatnej zmeny okolností na základe ktorých bolo pôvodné rozhodnutie vydané. 

§ 29
Ustanovenie upravuje dobu platnosti patentu na 20 rokov v súlade s doterajšou právnou úpravou, ktorá zodpovedá čl. 33 zmluvy TRIPS ako aj EPD čl. 63/1.

§ 30
Odsek 1 - upravuje písomnú formu vzdania sa patentu a zároveň upravuje možnosť vzdania sa patentu len v celosti. Čiastočné vzdanie sa patentu a teda zároveň čiastočné zachovanie patentu nie je vhodné, keďže v takomto prípade je nevyhnutný opätovný prieskum z hľadiska patentovateľnosti zostávajúcej časti a z týchto dôvodov je „čiastočné vzdanie sa patentu„ možné len vo forme návrhu na čiastočné zrušenie patentu, ktorý môže podať i majiteľ v zmysle § 47 ods. 5.
Odsek 2 - tento odsek rieši právne dôsledky vzdania sa spolumajiteľského podielu k patentu zo strany spolumajiteľa podobným spôsobom ako § 30 ods. 5, keď i v tomto prípade spolumajiteľský podiel prechádza na ostatných spolumajiteľov v rozsahu zodpovedajúcom ich spolumajiteľským podielom. Týmto dochádza k vyriešeniu podstatnej medzery v právnej úprave, ktorá doteraz nebola riešená. 
Odsek 3 - doterajšia veľmi stručná úprava vzdania sa patentu § 22 písm. c) bola doplnená možnosťou určiť dátum, ku ktorému vzdanie sa patentu nadobúda účinnosť, samozrejme na dobu po doručení oznámenia o vzdaní sa patentu. 
Odsek 4 - z dôvodu právnej istoty bolo viazané vzdanie sa patentu na ktorom viaznu práva tretích osôb, ktoré sú zapísané v registri na súhlas týchto osôb v prípade, že ich práva alebo oprávnené záujmy môžu byť zánikom patentu poškodené. Takáto istá ochrana bola poskytnutá i navrhovateľovi v súdnom spore o právo na patent v prípade, že tento súdny spor je v registri zapísaný. V opačnom prípade by vzdaním sa patentu mohlo byť zamedzené uplatnenie práva na odňatie ochrany a prepis v zmysle ustanovenia § 48, pričom nová prihláška patentu by bola zamietnutá na základe nesplnenia kritéria novosti. 

§ 31
Odsek 1 - ustanovenie o zániku patentu zodpovedá doterajšej úprave podľa § 22, ktorá zodpovedá i súčasným podmienkam. Zároveň ustanovenie zodpovedá i ACP, čl. 50.
Odsek 2 - účelom novej úpravy odseku 2 je zamedzenie možnosti dosiahnuť zánik patentu nezaplatením udržiavacích poplatkov so zlým úmyslom, čím by došlo k znemožneniu uplatnenia práva na patent v zmysle § 48. Za týchto okolností sa plynutie lehoty pre zaplatenie udržiavacieho poplatku prerušuje s tým, že nový majiteľ môže zaplatiť tento poplatok ešte v lehote 6 mesiacov odo dňa právoplatnosti rozhodnutia súdu, ktorým bolo určené komu patrí právo na patent.
Odsek 3, 4 - zavádza mechanizmus brániaci zániku predmetu záložného práva púhym nezaplatením udržiavacích poplatkov.

§ 32
Odsek 1 vo všeobecnosti upravuje formy ochrany práv majiteľa patentu.
Odsek 2 implementuje čl. 47 zmluvy TRIPS s tým, že sa zavádza právo na informácie vo vzťahu k zdroju porušovania práv od osôb, ktoré sú známe a ktoré sa na porušovaní práv, hoci nepriamo, podieľali.
Odsek 3 zakotvuje všeobecnú schému práva na náhradu škody včítane ušlého zisku, ako aj právo na zadosťučinenie v prípade nemajetkovej ujmy. Odsek 4 upravuje právo poškodeného, ktorému bola majetková či nemajetková ujma spôsobená výkonom rozhodnutia nariadeného súdom, pričom konečným rozhodnutím vo veci nebude právo, na základe ktorého bolo predbežné opatrenie nariadené a vykonané, uznané. V takomto prípade nevzniká škoda, pretože nie sú splnené zákonné predpoklady škody a to predovšetkým protiprávne konanie navrhovateľa predbežného opatrenia. Keďže nemožno hovoriť ani o ďalšom prípadnom titule a to bezdôvodnom obohatení, poškodený by vlastne nemal podľa súčasného právneho stavu titul, na základe ktorého by mohla byť majetková resp. nemajetková ujma takto vzniknutá nahradená. Týmto ustanovením zároveň dochádza k implementácii zmluvy TRIPS čl. 48.

§ 33
Odsek 1 zveruje právomoc rozhodovať o sporoch, týkajúcich sa ochrany práv prihlasovateľov, majiteľov či iných osôb súdu ako nezávislému orgánu. Toto ustanovenie zodpovedá čl. 42 a nasledujúcich TRIPS.
Odsek 2 predstavuje demonštratívnym spôsobom možné rozhodnutia súdu, ktorých cieľom je zamedzenie porušovania práv. Predovšetkým spôsob podľa písm. a) a d) predstavuje naplnenie čl. 46 zmluvy TRIPS. Možnosť zničenia predmetov prostredníctvom ktorých dochádza k porušovaniu práv je azda najzávažnejším opatrením, ktoré už bolo uplatnené v rámci zákona o ochrane topografií polovodičových výrobkov č. 146/2000 Z. z. Najpodstatnejšou zmenou oproti terajšiemu stavu je, že zničenie bude vykonané na náklady porušovateľa práva, čo doteraz zásadne nebolo možné. To všetko však len v prípade, že nie je dostupnejšie primeranejšie riešenie.
Odsek 3 určuje právomoc súdu rozhodnúť o forme a spôsobe zničenia podľa ods. 2 bez ohľadu na návrh, keďže v danom prípade je nutné prihliadať k najrôznejším a to najmä ekologickým hľadiskám. Je treba uviesť, že toto ustanovenie si vyžiada i doplnenie exekučného poriadku, resp. Občianskeho súdneho poriadku v rámci ustanovení, upravujúcich formy výkonu rozhodnutia. Takýto návrh už bol Ministerstvu spravodlivosti predložený.
Odsek 4 umožňuje súdu zamedziť alebo obmedziť uplatnenie práva podľa § 32 ods. 2 v prípade, že splnenie tohto práva by malo pre porušovateľa závažnejšie dôsledky než ktoré vyplývajú z porušenia samotného. I v tomto prípade ide o naplnenie čl. 47 zmluvy TRIPS.

§ 34
Odsek 1 v kogentnej forme uplatňuje stanovisko Najvyššieho súdu, vydané v rozsudku sp. zn. 1. Obo 57/97, publikované ako č. 14 v Zbierke súdnych rozhodnutí 1/98, ktoré znie: „Aj keď spravidla platí, že predbežné opatrenie nemá ukladať obsahovo rovnaké povinnosti, aké by boli uložené rozhodnutím vo veci samej, možno nariadiť predbežné opatrenie, zakazujúce určité konanie rovnako, ako petit žaloby o zdržanie sa takéhoto konania, ktoré napĺňa skutkové znaky nekalosúťažného konania.„
Vzhľadom ku skutočnosti, že v prevažnej väčšine návrhov na vydanie predbežného opatrenia vo veciach ochrany práv k patentom na vynález, bude petit znieť na zdržanie sa alebo zákaz určitého konania a tento istý petit by bolo nevyhnutné použiť i v návrhu na rozhodnutie vo veci samej, je doterajší úzus vo vzťahu k forme návrhu predbežného opatrenia kontraproduktívny. Z toho dôvodu navrhovateľ považuje za vhodné upraviť publikované stanovisko Najvyššieho súdu o forme zákonného ustanovenia, keďže pri porušovaní práv z patentov spravidla dochádza k niektorej forme nekalej súťaže. Takto formulovaný petit je však v záujme jeho použitia len v nevyhnutných prípadoch, prípustný len v prípade hrozby ťažko napraviteľnej majetkovej či nemajetkovej ujmy. Toto znenie dôsledne napĺňa aj záväzok, vyplývajúci z čl. 50 zmluvy TRIPS, ktorý v ods. 1 písm. a) uvádza: „Súdne orgány budú mať právomoc nariadiť okamžité a účinné dočasné opatrenia s cieľom zabrániť, aby nedošlo k porušovaniu akéhokoľvek práva duševného vlastníctva …„
Odsek 2 zabezpečuje naplnenie povinnosti vyplývajúcej z čl. 50 ods. 3 zmluvy TRIPS. „Súdne orgány budú mať právomoc vyzvať žiadateľa, aby poskytol záruku alebo zodpovedajúcu istotu, ktorý by postačovala na ochranu odporcu a zabránila zneužitiu.„ 
Pre prípad námietok, že v danom prípade ide o nepriamu novelizáciu Občianskeho súdneho poriadku v § 76, treba uviesť, že ustanovenie § 76 ods. 1 OSP demonštratívnym spôsobom uvádza ako môže súd predbežným opatrením rozhodnúť. Za týchto okolností možno § 34 ods. 2 chápať len ako doplnenie špecifickej formy rozhodnutia podľa § 76 ods. 1 písm. d), ktoré uvádza, že predbežným opatrením môže súd uložiť účastníkovi najmä aby zložil peňažnú sumu alebo vec do úschovy na súde. Zároveň ods. 2 predstavuje bezpečnostnú klauzulu vo svojej druhej vete, keď takáto povinnosť môže byť uložená len v rozsahu a s prihliadnutím na rozsah hroziacej majetkovej alebo nemajetkovej ujmy protistrane, ako aj na majetkové možnosti navrhovateľa s tým, že táto povinnosť nemôže byť podstatnou prekážkou pre účelné uplatnenie práva. Predkladateľ sa zároveň domnieva, že Občiansky súdny poriadok aj v budúcnosti nebude môcť upravovať všetky typy špecifických konaní a bude preto potrebné opustiť striktne kódexový systém výstavby právneho systému, k čomu už bolo pristúpené napr. špecifickou úpravou rozhodovania súdu v prípade volebných žalôb, ale aj úprava špecifického rozhodovania súdu v prípade nariadenia konkurzu a vyrovnania. Možnosť nariadiť zloženie zodpovedajúcej istoty uvoľní súdu ruky pri rozhodovaní o nariadení predbežného opatrenia v patentových veciach, kde zásadne nikdy súd nebude mať bez znaleckého dokazovania dostatočnú istotu o porušení chráneného práva. Zároveň treba poukázať na špecifický charakter práv z priemyselného vlastníctva, ktorým pokiaľ sa neposkytne účinná ochrana v priebehu maximálne niekoľkých mesiacov, je pre držiteľa práva spravidla zbytočné sa už o ďalšiu ochranu uchádzať. Toto ustanovenie má teda veľký význam pre zabezpečenie vykonateľnosti práv, čo je najkritizovanejšia oblasť pri rokovaní o vstupe do Európskej únie. Zároveň ide o prevenciu proti prípadným žalobám o náhradu škody pre nesprávny úradný postup.
Odsek 3 a 4 upravuje mechanizmus rozhodovania o vydaní zloženej záruky titulom náhrady škody, či inej majetkovej alebo nemajetkovej ujmy. V tomto prípade ide o implementáciu čl. 50 ods. 7 zmluvy TRIPS. 

§ 35
Odsek 1 spája začiatok konania o prihláške patentu s podaním prihlášky patentu na úrad. Podaním treba chápať fyzické doručenie prihlášky na pôdu úradu.
Odsek 2 a nasledujúce predstavujú dobrodenie zákona, keď v zmysle čl. 5 PLT sa upravuje nevyhnutné minimum údajov uvedených v podaní pre účely priznania dňa podania prihlášky, keď deň podania má podstatné hmotnoprávne účinky v podobe vzniku práva prednosti podľa § 36.
Odsek 3 tak isto v zmysle PLT umožňuje akceptovať časť predstavujúcu opis vynálezu i v inom než slovenskom jazyku, samozrejme len pre účely priznania dňa podania. 
Odsek 4 odstraňuje doterajšiu tvrdosť vyplývajúcu z PCT, keď v prípade nekompletného opisu, čo sa často stáva pri opisoch, ktoré majú niekoľko stovák, či tisícov strán, je nutné opätovne doručovať celý opis. Odsek 4 umožňuje doručenie len chýbajúcej časti opisu. 
Odsek 5 a 6 upravujú opätovne v zmysle čl. 5 PLT mechanizmus priznania dňa podania v prípade chýbajúcej a doplnenej časti opisu. I v tomto prípade ide o nové dobrodenie zákona, umožňujúce zachovanie práva prednosti, pokiaľ má právo prednosti určujúci význam pre patentovateľnosť vynálezu ako takého.

§ 36
Odsek 1 preberá doterajší koncept vzniku práva prednosti, ktorý je overený a všeobecne uznávaný. 
Odsek 2 uplatňuje i v súčasnosti aplikovanú zásadu uplatnenia práva prednosti už v prihláške samotnej v zmysle čl. 4 Parížskeho dohovoru o ochrane duševného vlastníctva.
Odsek 3 upravuje aktívnu procesnú legitimáciu pre uplatnenie práva prednosti vo vzťahu ku každému prihlasovateľovi, ktorý uplatní právo prednosti z prihlášky, podanej v únijných krajinách Parížskeho dohovoru alebo v zmysle čl. 3 zmluvy TRIPS v krajine, ktorá je členom Svetovej obchodnej organizácie. V prípade, že ide o uplatnenie práva prednosti z prihlášky, ktorá nezodpovedá uvedeným kritériám, ponecháva sa možnosť postupu na základe uplatnenia zásady vzájomnosti. 
Odsek 4 predstavuje implementáciu čl. 13 PLT v spojení s pravidlom 14 vykonávacieho predpisu, pričom modifikáciou striktnej požiadavky pre uplatnenie práva prednosti podľa čl. 4 Parížskeho únijného dohovoru predstavuje dobrodenie zákona, keď uplatnenie práva prednosti je možné za splnenia uvedených podmienok i po uplynutí 12 mesiacov od vzniku práva prednosti.
Odsek 5 na dôvažok upravuje možnosť uplatnenia práva prednosti v prípade, že prihláška samotná je podaná po uplynutí 12 mesiacov od vzniku práva prednosti, no v tomto prípade už musí prihlasovateľ vo svojej žiadosti primerane odôvodniť skutočnosti, ktoré bránili včasnému podaniu prihlášky bez jeho zavinenia. 
Odsek 6 preberá doterajší koncept preukázania uplatneného práva prednosti, no v zmysle čl. 13 v spojení s pravidlom 17 Vykonávacieho predpisu PLT prihlasovateľovi vznikne povinnosť predložiť prioritný doklad najskôr po uplynutí 16 mesiacov od dňa vzniku práva prednosti.
Odsek 7 na rozdiel od odsekov 4 a 5, no v ich duchu, uplatňuje liberálny režim pre preukázanie práva prednosti, pokiaľ úrad požiada o predloženie prioritného dokladu, no prihlasovateľ túto povinnosť nesplní v stanovenej lehote. Takýmto situáciám dochádza spravidla pre liknavosť úradu pôvodu, ktorý je prihlasovateľom požiadaný o vydanie potvrdenej kópie staršej prihlášky. I v takomto prípade je možné za splnenia stanovených podmienok uznať oneskorene podaný prioritný doklad.
Odsek 8 nadväzuje na odsek 6 s tým, že prioritný doklad môže prihlasovateľ na výzvu úradu predložiť zásadne v akomkoľvek jazyku, no úrad v prípade, že posúdenie patentovateľnosti je závislé od priznania práva prednosti,  môže vyzvať prihlasovateľa aby predložiť preklad prioritného dokladu podľa svojho výberu do slovenského jazyka alebo do jedného z úradných jazykov Európskeho patentového úradu, t. j. do angličtiny, francúzštiny alebo nemčiny. Ide opätovne o dobrodenie zákona s tým, že náklady na preklady sú značne vysoké a úrad je schopný preskúmať prioritný doklad v niektorom zo štyroch uvedených jazykov.
Odsek 9 dáva možnosť úradu žiadať dôkazy o pravdivosti odôvodnenia, resp. postupu podľa odseku 7 v prípade dôvodných pochybností a to napriek všeobecnému uplatňovaniu zásady dôvery k prihlasovateľovi.
Odsek 10 - upravuje správneho poplatky.
Odsek 11 stanovuje, že k právu prednosti, ktoré bolo uplatnené bez splnenia predpísaných náležitostí sa v konaní neprihliada, čiže právo prednosti bude odvodzované od dňa podania novej prihlášky. Úradu sa však ukladá povinnosť oznámiť túto skutočnosť prihlasovateľovi. 
Odsek 12 upravuje vydanie prioritného dokladu.

§ 37
Odsek 1 upravuje aktívnu procesnú legitimáciu na podanie prihlášky patentu v prospech osôb, ktoré majú právo na patent podľa predchádzajúcich ustanovení § 10 až 12. Pri posudzovaní aktívnej procesnej legitimácie úrad vychádza zo zásady, že za osobu disponujúcu právom na patent sa považuje osoba prihlasovateľa, teda v zásade neskúma, či táto osoba disponuje právom na patent a z tejto domnienky úrad vychádza dovtedy, kým nie je súdnym rozhodnutím určené inak. Potom úrad postupuje podľa § 48 za splnenia v tomto ustanovení určených podmienok.
Odsek 2 upravuje možnosť podať prihlášku jednému alebo niektorým z viacerých spolupôvodcov bez súhlasu ostatných spolupôvodcov alebo iných osôb, ktorým patrí právo na patent v režime spolumajiteľstva.  V prípade, že by došlo k podaniu prihlášky bez vedomia ostatných osôb, ktorým patrí právo na patent, alebo bez uvedenia kompletného okruhu spolupôvodcov podľa odseku 5 písm. d), táto skutočnosť by nemala spôsobovať neplatnosť právneho úkonu. Tu je možný analogický postup podľa § 48 buď v zmysle súdneho rozhodnutia, ktorým by bolo určené, že navrhovateľovi patrí spolumajiteľský podiel vo vzťahu k právu na patent ako aj k prihláške, resp. spolumajiteľský podiel k už udelenému patentu, čo bude podkladom pre dopísanie ďalšieho prihlasovateľa alebo majiteľa patentu do registra. Samozrejme v takomto prípade nie je vylúčená ani dohoda medzi pôvodným prihlasovateľom či prihlasovateľmi a ďalšou osobou či osobami disponujúcimi právom na patent. I takáto dohoda bude podkladom pre dopísanie ďalších osôb do registra.
Odsek 3 upravuje v súčasnosti platný a všeobecne uznávaný koncept jednotnosti vynálezu, pričom  jednotnosť vynálezu sa považuje za formálno-právnu náležitosť prihlášky a nie za hmotnoprávny znak patentovateľnosti. Tento koncept zodpovedá úprave PCT ako aj EPD čl. 82. Na úkor jednotnosti vynálezu bude zásadne popis a patentové nároky obsahujúce umelý súhrn rôznych predmetov (technických riešení) spojených v zdanlivom celku, pričom toto spojenie nevedie k  spoločnému jednotnému výsledku, účinku, ktorý je celku vlastný.
Odsek 4 obsahuje ďalšiu formálnu požiadavku vo vzťahu k prihláške patentu a to jej jasnosť, úplnosť a zrozumiteľnosť. Ide o koncept všeobecne uznávaný i všeobecne platný, ktorý zodpovedá EPD čl. 83, pričom znamená toľko, že z prihlášky musí vynález vyplývať tak jasne a zrozumiteľne, aby ho odborník mohol v prípade potreby reprodukovať bez ďalších nárokov na vynálezcovskú činnosť na úrovni stavu techniky, zbežnými znalosťami predpokladanými pre odborníka v danom odbore. Pri odstraňovaní nejasnosti a neúplnosti prihlášky však úpravy nemôžu znamenať prekročenie rámca pôvodného podania prihlášky vynálezu.
Odsek 5 v súlade s čl. 6 PLT, ako aj s čl. 78 a 81 EPD upravuje súhrn ďalších formálnych náležitostí prihlášky, pričom splnenie náležitostí v zmysle § 37 umožňuje ďalšie konanie v rámci úplného prieskumu, t. j. v rovine hmotnoprávnej.
Samozrejme predpokladom konania o prihláške je zaplatenie správneho poplatku podľa odseku 6.

§ 38
Určuje špecifické požiadavky vo vzťahu k prihláške biotechnologického vynálezu, striktne v zmysle čl. 13 SBV, čím sa do značnej miery upresňuje doteraz platná úprava obsiahnutá v § 26 ods. 2 zák. č. 527/1990 Zb.
Odsek 1 v zmysle čl. 13 ods. 1 SBV  určuje zákonné podmienky pre to, aby mohol byť opis biologického materiálu považovaný za dostatočný v prípade vo všeobecnosti nedostupného materiálu, ktorý zároveň nie je možné písomne či inými grafickými prostriedkami dostatočne opísať tak, aby neboli pochybnosti o identite tohto materiálu a aby odborník mohol vynález uskutočniť. 
Odsek 2 upravuje vyvrátiteľnú domnienku o nesplnení podmienky prístupnosti materiálu verejnosti alebo podmienky dostatočnosti opisu v prípade pochybností kým nie je preukázaný opak. Táto domnienka vlastne nepriamo núti prihlasovateľa aby uložil biologický materiál v zbierke kultúr, keď v opačnom prípade sa vystavuje riziku, že v prípade sporu bude musieť spätne dokazovať splnenie podmienok podľa úvodnej vety odseku 1. Túto domnienku možno použiť tak v štádiu úplného prieskumu prihlášky patentu, ako aj v konaní o zrušenie patentu. 
Odsek 3 určuje povinnosť vysvetliť formy a možnosti priemyselnej využiteľnosti vynálezu, ktorý sa týka sekvencie alebo čiastkovej sekvencie génu.
Odsek 4 v zmysle čl. 14 SBV upravuje pojem uznávaná ukladacia inštitúcia.

§ 39
Odsek 1 - ustanovenie upravuje prerušenie konania v prípade sporu o právo na patent, ktorý spor bude zásadne rozhodovať súd na základe určovacej žaloby, ktorou sa navrhovateľ môže domáhať určenia, že je osobou disponujúcou právom na patent, prípadne spolumajiteľom. 
Odsek 2 - toto ustanovenie, včítane úpravy zastavenia plynutia lehôt s výnimkou hmotnoprávnej lehoty 18 mesiacov na zverejnenie prihlášky je v praxi dlhodobo osvedčené a preto prevzaté z doterajšej právnej úpravy § 28. 
Odsek 3 - k modifikácii došlo len v prípade ods. 3, kde úrad pokračuje v konaní bez ďalšieho po právoplatnosti rozhodnutia úradu, vydaného v zmysle § 48 ods. 3, ktoré konanie prebieha na základe právoplatného súdneho rozhodnutia na návrh.

§ 40
Odsek 1 - preberá osvedčenú úpravu obsiahnutú v § 30 zákona č. 527/1990 Zb. s tým, že detailnejšie upravuje konanie v rámci predbežného prieskumu a upravuje spôsob rozhodnutia v prípade neodstránených závad procesného charakteru a prekážok patentovateľnosti, ktoré sú hmotnoprávneho charakteru.
Odsek 2 - v rámci predbežného prieskumu sa vylučujú aj tie prihlášky vynálezov, ktorých predmet je zjavne nepatentovateľný, prípadne ich funkčnosť a využiteľnosť je zjavne pochybná (perpetuum mobile a pod.). Za týchto okolností môže úrad vyzvať prihlasovateľa, aby predviedol predmet prihlášky, či inak preukázal jeho využiteľnosť. Ak to prihlasovateľ neurobí, platí domnienka, že predmet prihlášky nie je využiteľný.
Odsek 3 - upravuje procesný postup úradu v prípade zistenia nedostatkov podľa odseku 1 alebo § 35 vo vzťahu k určeniu dňa podania prihlášky § 37, vo vzťahu k formálnym náležitostiam prihlášky včítane jednotnosti vynálezu, ako aj § 79 ods. 9, t. j. nedostatku povinného zastúpenia oprávneným zástupcom. V prípade nesplnenia uvedených formálnych náležitostí úrad konanie o prihláške zastaví.
Odsek 4 upravuje postup úradu v prípade nesplnenia hmotnoprávnych podmienok podľa § 37, t. j. existencia aktívnej procesnej legitimácie prihlasovateľa, nedostatku primeraného vysvetlenia vynálezu alebo osobitných podmienok pre prihlášku biotechnologického vynálezu a podmienok patentovateľnosti. V tomto prípade ide o rozhodnutie vo veci samej a úrad prihlášku zamietne.
Odsek 5 upravuje postup v prípade nesplnenia podmienok pre určenie, resp. priznanie práva prednosti, keď v takom prípade sa právo prednosti odvodzuje odo dňa podania prihlášky a nie odo dňa podania staršej prihlášky. 

§ 41
Odsek 1 - ustanovenie preberá doterajšiu úpravu § 31, ktorá zodpovedá potrebám, ako aj čl. 93 EPD. 
Odsek 2 - bez súhlasu prihlasovateľa možno v prípade udelenia patentu prihlášku zverejniť až po uplynutí 12 mesiacov, vzhľadom na zabezpečenie patentovateľnosti v prípade uplatnenia práva prednosti zo staršej prihlášky podľa čl. 4 Parížskeho dohovoru.
Odsek 3 - umožňuje spolu s prihláškou zverejniť i správu o stave techniky vzťahujúcu sa na vynález, ktorý je predmetom prihlášky. 

§ 42
Odsek 1 - ustanovenie preberá doterajšiu osvedčenú úpravu § 32, pričom zverejnenie prihlášky slúži predovšetkým kontrole zo strany odbornej verejnosti, ktorá môže podaním pripomienok napomôcť pri úplnom prieskume prihlášky. 
Odsek 2 - osoba, ktorá podá pripomienky k patentovateľnosti predmetu prihlášky sa nestáva účastníkom konania, no prihlasovateľ má právo byť s pripomienkami oboznámený a úrad má povinnosť k pripomienkam prihliadnuť.

§ 43 
Preberá doterajšiu úpravu § 33, ktorá sa osvedčila s tým, že je v záujme prihlasovateľa doplnené jeho právo byť informovaný o začatí úplného prieskumu z úradnej moci alebo na návrh tretej osoby. 
Odsek 1 - cieľom úplného prieskumu je zistenie hmotnoprávnych podmienok patentovateľnosti a odstránenie zostávajúcich prípadných formálnych vád prihlášky vynálezu, ktoré neboli zistené a odstránené v rámci konania o predbežnom prieskume. Vykonanie úplného prieskumu z úradnej moci, prípadne na návrh tretej osoby má význam v prípade, keď je na vykonaní úplného prieskumu závislé vykonanie úplného prieskumu neskoršej prihlášky. V takomto prípade sa úplný prieskum vykonáva na náklady úradu alebo na náklady tretej osoby, ktorá návrh na úplný prieskum prihlášky podala.
Odsek 2 - odložený úplný prieskum na základe žiadosti, ktorú možno podať do 36 mesiacov od podania prihlášky, má význam z hľadiska procesnej ekonomiky, z hľadiska hospodárnosti pre prihlasovateľa, pretože časový odstup umožní zvážiť potrebu úplného prieskumu, ktorý takto bude vykonávaný len pri vynálezoch, u ktorých je reálny predpoklad ich ekonomickej využiteľnosti. 
Odsek 3 - na rozdiel od doterajšej úpravy toto ustanovenie v spojení s ustanovením § 51 a 52 umožňuje pokračovanie v konaní alebo uvedenie do predošlého stavu v prípade zmeškania lehoty na podanie žiadosti o úplný prieskum. Doterajší charakter lehoty na podanie žiadosti bol prekluzívny, čo znamenalo, že zmeškanie 36 mesačnej lehoty malo za následok stratu práva, ktorá bola ireverzibilná, pričom však toto opatrenie nemalo žiadny zodpovedajúci praktický význam.
Odsek 4 - určuje povinnosť úradu oznámiť bez meškania začatie úplného prieskumu na návrh tretej osoby alebo z úradnej moci.

§ 44
Upravuje rozhodovanie po skončení úplného prieskumu prihlášky, pričom preberá doterajšiu úpravu § 34, ktorá sa osvedčila.
Odsek 1 - upravuje procesný postup úradu v prípade, že podmienky ustanovené pre udelenie patentu nie sú splnené. Treba zdôrazniť, že pod podmienkami ustanovenými pre udelenie patentu je treba rozumieť podmienky hmotnoprávne.
Odsek 2 - umožňuje dodatočne odstrániť formálne nedostatky prihlášky, ktoré úrad pominul v štádiu predbežného prieskumu prihlášky.
Odsek 3 - Nové znenie odstraňuje nejasnosti vyplývajúce z doterajšieho znenia § 35, ktorý uvádza: „Ak je prihlášok vynálezov so zhodným predmetom viac, môže sa udeliť len jeden patent.„
Doterajšie znenie vytvára ilúziu riešenia konfliktu prihlášok toho istého technického riešenia podaných rôznymi nezávislými prihlasovateľmi. Tento konflikt však rieši deň vzniku práva prednosti vo vzťahu ku ktorému toto nejasné ustanovenie nemá žiadny právny význam. To všetko platí tým skôr, že teoreticky je nutné pripustiť paralelnú existenciu viacerých zhodných práv, patriacich rôznym prihlasovateľom alebo majiteľom v prípade, že sú splnené všetky zákonné podmienky a prihlášky majú zhodný vznik práva prednosti. Prípadná požiadavka určovať moment vzniku práva prednosti, teda moment podania, hodinami, minútami resp. sekundami nie je realizovateľná, vzhľadom na viazanosť medzinárodnými systémami, keď napríklad dátum podania v systéme PCT je medzinárodným úradom v Ženeve označovaný len dňom, a to isté sa týka i prihlášky európskeho patentu. Za týchto okolností by konflikt medzi domácou prihláškou, prípadne označovanou minútami až sekundami podania, s prihláškami medzinárodnými alebo európskymi, nebol riešiteľný. Toto ustanovenie teda rieši prípad, že je podaných viacero prihlášok toho istého vynálezu zo strany jedného prihlasovateľa, resp. spoločenstva prihlasovateľov, pričom prípustné je udelenie len jedného patentu na jedno technické riešenie, teda vynález. Toto riešenie a obmedzenie má nesporný právny význam predovšetkým v tom, že zamedzuje možnosť rôznej dispozície s patentmi, týkajúcimi sa toho istého vynálezu, keď napríklad majiteľ dvoch patentov by si mohol jeden patent ponechať a druhý patent previesť na tretiu osobu, prípadne zriadiť záložné právo či licenciu len k jednému z patentov, čo by bola situácia zjavne neakceptovateľná a vytvárajúca priestor pre konflikty a právnu neistotu s ohľadom na virtualitu existencie viacerých práv.
Odsek 4 - upravuje procesný postup úradu v prípade splnenia všetkých podmienok pre udelenie patentu včítane zaplatenia správneho poplatku a zároveň určuje právne účinky udelenia patentu, ako aj základný obsah patentovej listiny, ktorú úrad vydá majiteľovi patentu.
Odsek 5 upravuje povinnosť majiteľa patentu platiť udržiavacie poplatky podľa osobitného predpisu.

§ 45
Odsek 1 a 2 definuje rozsah povolených úprav prihlášky a upravuje možnosť rozdelenia prihlášky.

§ 46
Odsek 1 až 4 vychádza z doterajšieho ustanovenia § 23, no zároveň implementuje znenie čl. 138 EPD. K prípadným námietkam, že dôvod na zrušenie v zmysle písm. d) je subsumovaný v rámci písm. c) treba uviesť, že text EPD v čl. 138 úmyselne rozlišuje uvedené situácie, keďže písmeno c) hovorí o rozšírení vynálezu ako o rozšírení v materiálnom zmysle, vo vzťahu k samotnému technickému riešeniu, zatiaľ čo písmeno d) hovorí o rozšírení právnej ochrany prostredníctvom formulácie nárokov, pričom toto rozšírenie treba v zmysle § 14 ods. 1, 2 považovať za protiprávne.
Odsek 1 - upravuje zrušenie patentu na návrh alebo z úradnej moci, pričom písmená a) až e) predstavujú vyčerpávajúci zoznam dôvodov, pre ktoré možno patent zrušiť.
Odsek 2 - upravuje zrušenie patentu len v rozsahu, ktorý zodpovedá dôvodom zisteným podľa odseku 1. 
Odsek 3 - upravuje nevyvrátiteľnú domnienku neplatnosti patentu od počiatku v prípade jeho zrušenia.
Odsek 4 - upravuje možnosť zrušenia patentu i po jeho zániku v prípade, že navrhovateľ má právny záujem na takomto zrušení.
Odsek 5 - toto novo upravené ustanovenie reaguje na nejasnosť v doterajšom znení, keď v zmysle § 22 písm. c) patent zanikne, ak sa ho majiteľ vzdá a zároveň podľa § 23 úrad patent zruší, ak sa dodatočne zistí, že neboli splnené podmienky na jeho udelenie, no znenie tohto ustanovenia nevylučuje zrušenie, resp. čiastočné zrušenie patentu na návrh majiteľa, pričom v oboch prípadoch dochádza k zhodným právnym účinkom, t. j. k čiastočnému zániku patentu. Je potrebné vziať do úvahy, že vzdanie sa práva, čo len čiastočné, by nemalo podliehať poplatkom, no v prípade čiastočného vzdania sa je nevyhnutné opätovne preskúmať, čo i len čiastočne, otázky patentovateľnosti. Za týchto okolností sa javí vhodnejším uplatniť princíp čiastočného zrušenia patentu na návrh majiteľa s plným dispozičným právom bez ohľadu na existenciu dôvodov pre zrušenie, ktorý návrh však možno spoplatniť, keď okrem nákladov na dodatočný prieskum patentovateľnosti sú tu náklady i na opätovné zverejnenie obmedzeného znenia čiastočne zrušeného patentu. Z týchto dôvodov bola zároveň vylúčená možnosť čiastočného vzdania sa patentu v ustanovení § 30 ods. 1.

§ 47
Ustanovenie upravuje procesné podmienky konania o návrhu na zrušenie, či čiastočné zrušenie patentu.
Odsek 1 upravuje konanie v prípade existencie formálnych vád, ktorých nesplnenie včítane nezaplatenia správneho poplatku má za následok zastavenie konania s tým, že o tom to dôsledku musí byť navrhovateľ upovedomený.
Odsek 2 zakotvuje právo majiteľa patentu na doručenie návrhu, ako aj právo na vyjadrenie k návrhu. 
Odsek 4 odstraňuje doterajšiu nemožnosť vynútenia povinného zastúpenia zo strany majiteľa patentu v prípade návrhu na zrušenie tým spôsobom, že v konaní postupuje tak, ako keby sa majiteľ nevyjadril a to i v prípade, že sa k návrhu vyjadrí priamo bez zástupcu, ktorého v konaní, podľa § 79 ods. 2, musí mať.
Odseky 5 a 6 predstavujú bežnú procesnú úpravu už zaužívanú a osvedčenú.
Odsek 7 upravuje koncentračnú zásadu konania o návrhu na zrušenie v prípade, že ide o konanie sporové, teda s výnimkou konania podľa § 46 ods. 5, pričom vychádza analogicky z ustanovenia § 250h OSP tým, že nepripúšťa rozšírenie a doplnenie návrhu na výmaz, či rozšírenie a doplnenie vyjadrenia majiteľa, vrátane návrhov na dokazovanie. Tento prístup bol vládou i parlamentom akceptovaný v rámci § 24 ods. 8 zákona o ochrane topografií polovodičových výrobkov č. 146/2000 Z. z. Cieľom tohto ustanovenia je zabezpečenie právnej istoty majiteľa patentu eliminovaním možnosti účelového preťahovania konania o zrušenie patentu, ktorého praktickým dôsledkom je zásadne obmedzenie alebo úplné zamedzenie účelného a ekonomického využívania vynálezu ako predmetu patentu. Je potrebné zdôrazniť, že požiadavka na úplné a vyčerpávajúce podanie, ako i predloženie dôkazného materiálu bez možnosti šetrenia dôkazov, je legitímna, keďže práva a právne záujmy tretích osôb v tomto prípade nie sú zásadne poškodené, keď v konaní neexistuje prekážka res judicata a riadny návrh na zrušenie patentu možno podať opätovne i po prípadnom zastavení konania alebo zamietnutí predchádzajúceho návrhu.
Odsek 8 upravuje procesný dôsledok stretu návrhov tretej osoby a majiteľa v zmysle § 46 ods. 1 a ods. 5 v zmysle čl. 51 ods. 5 CPC tak, že konanie o návrhu majiteľa na čiastočné zrušenie patentu sa preruší až do skončenia konania podľa § 46 ods. 1.

§ 48
Ustanovenie nadväzuje na terajšiu úpravu § 29 s tým, že podrobnejšie určuje podmienky za ktorých môže dôjsť k odňatiu patentu a jeho prepisu na osobu disponujúcu právom na patent. Nová úprava zodpovedá čl. 23 CPC a v prípade ods. 3, ktorý upravuje odňatie práv z prihlášky a ich prepis čl. 61 EPD. Mechanizmus odňatia patentu a jeho prepisu vyplýva z domnienky legality majiteľstva patentu zo strany neoprávnenej osoby, ktorá vyplýva z vyvrátiteľnej právnej domnienky oprávnenosti osoby, ktorá podáva prihlášku patentu. Iný prístup, ktorý by znamenal rozhodnutie o neplatnosti udelenia patentu s ohľadom na nedostatok aktívnej vecnej legitimácie pôvodného prihlasovateľa, by znamenal zmarenie možnosti uplatnenia práva na patent zo strany osoby oprávnenej v zmysle rozhodnutia súdu s ohľadom na prekážku patentovateľnosti, t. j. nedostatok novosti vynálezu, ktorý by v takomto prípade musel byť predmetom novej prihlášky patentu. Na rozdiel od doterajšej právnej úpravy sa výslovne upravuje i možnosť odňatia práv z prihlášky a ich prepis na oprávnenú osobu, čo znamená, že oprávnená osoba nebude musieť čakať na možnosť uplatnenia svojich práv do doby po udelení patentu neoprávnenému prihlasovateľovi. 
Odsek 1 upravuje mechanizmus odňatia patentu zapísanému majiteľovi a jeho prepis na osobu navrhovateľa za predpokladu splnenia podmienok podľa písm. a), b), c). 
Odsek 2 upravuje zrušenie patentu z úradnej moci v prípade, že dôvody na odňatie patentu sú dané no nie sú splnené podmienky na zapísanie patentu v prospech nového majiteľa.
Odsek 3 odkazuje na ustanovenie odseku 1 v prípade, že sa odňatie práv a ich prepis týka nie udeleného patentu, ale práva z prihlášky.
Odsek 4 odkazuje v konaní na použitie procesných ustanovení obsiahnutých v § 47. 
Odsek 5 upravuje poplatkovú povinnosť navrhovateľa konania podľa § 48.

§ 49
Odsek 1 - úprava určovacieho konania nadväzuje na doteraz platnú úpravu § 67, pričom však zároveň odstraňuje doterajšie nejasnosti, vyplývajúce z príliš všeobecnej a rámcovej úpravy týkajúce sa predovšetkým charakteru konania a to najmä či ide o sporové alebo nesporové konanie, na čo nadväzuje otázka okruhu účastníkov určovacieho konania. 
Odsek 2 - určovacie konanie s výnimkou odseku 3 je nesporného charakteru, t. j. navrhovateľ môže žiadať o určenie vo vzťahu k určitému patentu bez vedomia jeho majiteľa. To isté sa týka i majiteľa patentu, ktorý žiada o určenie vo vzťahu k určitému anonymnému technickému riešeniu. Toto ustanovenie však dáva možnosť navrhovateľovi, aby navrhol pribrať ako účastníka konania i toho, koho práva môžu byť dotknuté a takto z vôle navrhovateľa sa stane určovacie konanie konaním sporovým. 
Odsek 3 - z logiky veci vyplýva, že v prípade súdneho konania v rámci ktorého súd odkázal na podanie návrhu na určenie podľa ods. 4, ide tak isto o konanie sporové, keďže účastníkmi určovacieho konania sú všetci účastníci súdneho konania, ktorých práva a povinnosti môžu byť rozhodnutím o určení dotknuté. 
Odsek 4 návrhu odkazuje na procesný postup obsiahnutý v konaní o zrušenie patentu v závislosti od toho, či ide o určovacieho konanie sporového alebo nesporového charakteru.
Odsek 5 upravuje poplatkovú povinnosť navrhovateľa.
Podstatnou zmenou je vylúčenie súčasného znenia § 67 ods. 2, ktoré upravovalo viazanosť súdov a ostatných štátnych orgánov určovacím rozhodnutím, vydaným úradom, pričom predmety určovacieho konania nemohli riešiť ani ako predbežnú otázku. Predkladateľ zákona sa domnieva, že toto striktné ustanovenie je v rozpore s čl. 46 ústavy a preto bude vhodnejšie, aby rozhodnutie úradu, vydané v určovacom konaní, predstavovalo pre účely súdneho konania dôkaz ako každý iný. 

§ 50
Upravuje doterajšiu zvyklosť, týkajúcu sa zápisov práv tretích osôb do registra, ktorá však nebola zákonom dostatočne upravená, čím dochádzalo k pochybnostiam o charaktere a spôsobe konania o zápis licencie, záložného práva, prevodu či prechodu patentu. Novou úpravou je zápis súdneho sporu do registra podľa odseku 5. Cieľom tejto úpravy je v spojení s § 30 ods. 3 zabrániť úmyselnému vzdaniu sa patentu a teda zániku patentu, resp. späťvzatia prihlášky. Týmto spôsobom by došlo k znemožneniu nadobudnutia práv osobe, ktorá disponuje právom na patent prostredníctvom rozhodnutia súdu a následného postupu podľa § 48 z dôvodov uvedených v správe k ustanoveniu § 48. 
Odsek 1 - odkazuje v konaní o zápis práva na použitie procesných ustanovení obsiahnutých v § 47 ods. 1.
Odsek 2 - dáva úradu možnosť v prípade pochybností vyžiadať overenú kópiu alebo originál listiny osvedčujúcej nadobudnutie práva.
Odsek 3 vylučuje použitie predchádzajúcich odsekov v prípade nútenej licencie, kde úrad koná ex offo.
Odsek 4 upravuje možnosť zápisu súdneho konania do registra.
Odsek 5 upravuje poplatkovú povinnosť žiadateľa podľa odsekov 1 až 4.

§ 51
Odsek 1 upravuje možnosť predĺžiť úradom určenú lehotu, pokiaľ o to účastník požiada pred uplynutím tejto lehoty. Odsek 1 zodpovedá čl. 11 ods. 1 PLT.
Odsek 2 až 7 upravujú inštitút pokračovania v konaní, ktorý v modernejšej a v záujme posilnenia právnej istoty podrobnejšej forme upravuje procesný postup a právne následky odpustenia zmeškania lehoty určenej úradom. Úprava pokračovania v konaní vychádza striktne z čl. 11 ods. 2 PLT a zodpovedá i čl. 121 EPD v revidovanom znení. 
Zatiaľ čo podľa ods. 1 úrad môže predĺžiť úradom určenú lehotu, v rámci pokračovania v konaní podľa ods. 2 a nasledujúcich úrad je povinný pokračovať v konaní v prípade, že sú splnené všetky formálne podmienky týmto ustanovením upravené. 
Pre prípad nečinnosti úradu ods. 7 upravuje nevyvrátiteľnú právnu domnienku, že žiadosti o pokračovanie v konaní bolo vyhovené v prípade, že úrad nerozhodne o zamietnutí žiadosti do dvoch mesiacov od jej doručenia, za predpokladu zaplatenia správneho poplatku riadne a včas.

§ 52
Odsek 1 - úpravou mechanizmu uvedenia do predošlého stavu predstavuje restitutio in integrum. Na rozdiel od pokračovania v konaní je uvedenie do predošlého stavu závislé na existencii objektívnej prekážky, brániacej účastníkovi dodržanie zákonnej alebo úradom určenej lehoty na vykonanie úkonu, pričom  úrad bude vychádzať z princípu dôvery k účastníkovi konania. 
Odsek 2 - upravuje poplatkovú povinnosť žiadateľa.
Odsek 3 - určuje obsahové náležitosti žiadosti.
Odsek 4 umožňuje v prípade dôvodných pochybností žiadať od účastníka, aby svoje tvrdenia, týkajúce sa existencie objektívnej prekážky, preukázal. 
Odsek 5 práve tak, ako v § 51 ods. 4 sú vylúčené niektoré úkony, kde žiadosti o pokračovanie v konaní a žiadosti o uvedenie do predošlého stavu nemožno vyhovieť. V prípade zaplatenia udržiavacích poplatkov je zákonom o správnych poplatkoch upravený mechanizmus možnosti zaplatenia správneho poplatku do 6 mesiacov od uplynutia lehoty, v prípade uplatnenia práva prednosti podľa § 36 je daný špecifický mechanizmus postupu pri zmeškaní lehôt, v prípade zmeškania lehôt na podanie samotnej žiadosti o pokračovanie v konaní alebo uvedenie do predošlého stavu nie je uplatnenie týchto inštitútov vhodné a ani logické. Z hľadiska zachovania právnej istoty, najmä v prípade sporových konaní, sa pokračovanie v konaní ani uvedenie do predošlého stavu nepripúšťa v prípade zmeškania lehoty na podanie opravného prostriedku v konaní pred úradom, ako aj na splnenie povinnosti, uloženej v sporovom konaní pred úradom. 
Odsek 6 upravuje spôsob rozhodovania o žiadosti o uvedení do predošlého stavu, ako aj právo účastníka vyjadriť sa k zisteným dôvodom pri zamietnutí.
Odsek 7 určuje právne účinky rozhodnutia, ktorým bolo vyhovené žiadosti o uvedenie do predošlého stavu.
Odsek 8 upravuje práva tretej osoby alebo tretích osôb, ktoré v dobrej viere začali s využívaním technického riešenia, ktoré bolo predmetom prihlášky patentu v dobe od právoplatného skončenia konania o prihláške až do doby rozhodnutia o pokračovaní v konaní alebo uvedenia do predošlého stavu. Toto ustanovenie, prevzaté z čl. 122 ods. 6 EPD odstraňuje doterajšiu neistotu v rozsahu oprávnenia oprávneného užívateľa. 
Odsek 9 upravuje prípadný transfer práva oprávneného užívateľa podľa odseku 8 tým, že takýto transfer pripúšťa, no len ako súčasť prevodu alebo prechodu podniku alebo jeho časti, v rámci ktorej sa vynález využíva a to analogicky vo vzťahu k úprave § 17.

§ 53
Odsek 1 - toto novo koncipované ustanovenie nahrádza zastarané ustanovenie § 32 Zákona o správnom konaní, ktoré doteraz uplatňuje prekonaný princíp materiálnej pravdy a z neho vyplývajúcu zásadu oficiality. Trend ku kontradiktórnosti konania a uplatňovaniu zásady formálnej pravdy bol už uplatnený v Občianskom súdnom poriadku a niet dôvodu, aby nebol uplatňovaný v konaní pred Úradom priemyselného vlastníctva SR, tým skôr, že účastníci konania sú zásadne zastúpení kvalifikovaným zástupcom. Treba zdôrazniť, že uvedené princípy už boli vládou a predovšetkým parlamentom akceptované v rámci ustanovenia § 29 zákona 146/2000 Z. z. o ochrane topografií polovodičových výrobkov.
Odsek 2 - vo všeobecnosti určuje zásady dokazovania a najmä hodnotenia dôkazov v konaní pred úradom.
Odsek 3 potvrdzuje zásadu kontradiktórnosti tým, že upravuje zásadu rozhodovania výlučne na základe skutkového stavu, zisteného z vykonaných dôkazov navrhnutých či produkovaných účastníkmi. Je teda vylúčená povinnosť alebo možnosť úradu zisťovať relevantné skutočnosti z úradnej moci.

§ 54
Cieľom tohto ustanovenia bola podľa možností komplexná úprava náhrady trov konania pred úradom, pričom nahrádza nevyhovujúcu úpravu zákona o správnom konaní. Predovšetkým trovy dôkazov môžu byť značne vysoké, najmä v prípade znaleckého dokazovania a podobne. Je preto len spravodlivé, aby účastník, ktorý navrhne dôkaz, hradil tieto náklady preddavkom sám. pre zamedzenie prípadnej hrubosti pri uplatňovaní zákona obsahuje odsek 6 úpravu, že uloženie povinnosti zložiť preddavok na trovy dôkazov nemôže predstavovať podstatnú prekážku pre účelné uplatnenie práva. Z uvedeného vyplýva, že pri uložení povinnosti zložiť preddavok na trovu dôkazov musí úrad na návrh účastníka brať do úvahy i jeho objektívne materiálne možnosti. 
Odsek 1 definuje trovy konania.
Odsek 2 určuje, že účastníci preddavkujú trovy konania.
Odsek 3 udeľuje svedkom právo na náhradu hotových výdavkov a ušlého zárobku a podmienky uplatnenia tohto práva.
Odsek 4 poskytuje znalcovi právo na náhradu hotových výdavkov, ako aj na odmenu podľa osobitných predpisov.
Odsek 5 poskytuje práva svedka i tretej osobe, ktorej bola v konaní uložená povinnosť.
Odsek 6 dáva úradu právo uložiť povinnosť účastníkovi zložiť preddavok na trovy ním navrhnutých dôkazov, pričom zároveň umožňuje výnimku pre odstránenie hrubosti práva.
Odsek 7 upravuje mechanizmus, ktorý umožňuje úradu pokračovať v konaní v prípade, že povinnosť zloženia preddavku nebola splnená tak, ako keby návrh na dokazovanie nebol podaný, teda účastník v tomto ohľade dôkazné bremeno neunesie.
Odsek 8 udeľuje úradu právo na náhradu nákladov konania preddavkovaných úradom voči neúspešnému účastníkovi.
Odsek 9 priznáva právo na náhradu trov konania úspešnému účastníkovi sporového konania voči účastníkovi neúspešnému, pričom toto ustanovenie nevylučuje rozhodnutie, ktorým sa nepriznáva právo na náhradu trov, ani prípadné rozhodnutie o čiastočnej úhrade trov konania v závislosti od pomeru úspechu a neúspechu.
Odsek 10 určuje podmienky uplatnenia práv na náhradu trov konania.

§ 55
Odsek 1 upravuje lehotu na podanie riadneho opravného prostriedku, t. j. rozkladu, ktorá zostáva 30-dňová v zmysle doterajšej právnej úpravy a zároveň na rozdiel od zásady oficiality, uplatňovanej v ustanovení § 59 ods. 1 Správneho poriadku. 
Odsek 2 určuje viazanosť úradu rozsahom rozkladu okrem určených výnimiek, vychádzajúc z úpravy, obsiahnutej v OSP.
Odsek 3 upravuje výnimky v ktorých prípadoch nie je podanie rozkladu možné.
Odsek 4 určuje poplatkovú povinnosť toho, kto podáva rozklad.

§ 56
Odsek 1 obmedzuje okruh informácií, ktoré možno oznámiť tretím osobám vo vzťahu k prihláške patentu pred jej zverejnením. V danom prípade ide o legitímne obmedzenie práva na informácie, keďže predčasným zverejnením vynálezu, pričom sa nehovorí o oficiálnom zverejnení vo vestníku úradu, by mohlo byť znemožnené priznanie práva prednosti podľa medzinárodnej zmluvy v prípade podania prihlášky patentu v zahraničí. 
Odsek 2 principiálne reaguje na prijatie zákona o slobodnom prístupe k informáciám č. 211/2000 Z. z. tým, že zásadne priznáva právo na nahliadanie do spisu týkajúceho sa prihlášky po jej zverejnení alebo patentu bez požiadavky preukázania právneho záujmu na takomto nahliadnutí. 
Odsek 3 priznáva právo na nahliadnutie do spisu včítane vyhotovenia kópií, samozrejme za úplatu, predstavujúcu náklady na vyhotovenie kópií. 
Odsek 4 upravuje i doteraz existujúce právo pôvodcu na neuvádzanie jeho mena pri zverejnení prihlášky a oznámení o udelení patentu.
Odsek 5 - pôvodca má právo žiadať úrad, aby jeho meno a priezvisko, teda údaje o ňom neboli uvádzané pri zverejnení prihlášky a oznámenia o udelení patentu.
Odsek 6 - zatiaľ čo ods. 5 upravuje právo pôvodcu na anonymitu a nezverejnenie, odsek 6 upravuje výnimku, keď úrad môže v prípade preukázania a zápisu sporu o právo na riešenie oznámiť žiadateľovi, či pôvodca je označeným účastníkom konania, teda odporcom v konaní, začatom na súde. Úrad teda nemôže oznámiť nacionálie, teda identifikačné údaje pôvodcu, ale len to, či identifikačné údaje uvedené v žalobe zodpovedajú identifikačným údajom pôvodcu uvedeného v prihláške. Toto ustanovenie má podstatný význam, keďže iným spôsobom by sa oprávnená osoba z titulu prechodu práva na riešenie v zmysle § 11 nemohla domôcť svojho práva voči pôvodcovi.
umožňuje prihlasovateľovi obmedziť prístup k spisu, týkajúceho sa jeho prihlášky či udeleného patentu v častiach, ktoré predstavujú obchodné tajomstvo alebo iné významné citlivé informácie, ktoré nie sú pre informovanosť tretích osôb nevyhnutné. Podľa odseku 7 sa právo na sprístupnenie údajov nedotýka utajovaných prihlášok a patentov podľa osobitného predpisu a tak isto sa netýka zápisnice o hlasovaní ako aj k častiam spisu, ktoré obsahujú pracovné verzie, pomocné poznámky atď. Pracovné verzie alebo poznámky sú predovšetkým pomôckou pracovníka úradu, ktoré nezriedka nemusia mať formu zodpovedajúcu nárokom na verejnú prezentáciu práce úradu, no zároveň môžu obsahovať informácie, resp. stanoviská ktoré sa v samotnom konaní neuplatnia, pretože účastník konania ich sám neuplatnil, čo má predovšetkým význam v sporovom konaní, kedy by úrad sprístupnením takýchto častí spisu mohol napomáhať niektorej strane sporu.

§ 57
Odsek 1 - nadväzuje na doterajšiu právnu úpravu § 69, keď však reaguje i na potrebu registrácie európskych patentov a dodatkových ochranných osvedčení. 
Odsek 2 zdôrazňuje formálno-právny charakter zápisu do registra a zároveň predstavuje vyvrátiteľnú právnu domnienku platnosti zápisu, kým nie je rozhodnutím príslušného orgánu, predovšetkým súdu, rozhodnuté inak. 
Odsek 3 určuje povinnosť úradu zapísať do registra zmenu údajov, ktoré vyplývajú z právoplatného a vykonateľného rozhodnutia príslušného orgánu, ktorým je zásadne súd, prípadne Európsky patentový úrad, či medzinárodný úrad v Ženeve.
Odsek 4 určuje charakter zápisu údajov alebo skutočností, vyplývajúcich zo zákona alebo z rozhodnutia príslušného orgánu, keď tento zápis sa nepovažuje za rozhodnutie vydané v konaní pred úradom. Týmto spôsobom sa zamedzí relatívne častá snaha účastníkov o prerušenie konania o zápis alebo znemožnenie zápisu skutočností, ktorými je úrad viazaný, ako napríklad rozhodnutie súdu, prípadne zmluva medzi účastníkmi namiesto toho, aby sa domáhali rozhodnutia ohľadne platnosti či neplatnosti úkonu, ktorý týmto spôsobom nepriamo napádajú a na posudzovanie ktorého úrad nemá právomoc. Inak sa zápis do registra, ktorý je výsledkom rozhodovacej právomoci úradu, považuje za rozhodnutie sui generis so všetkými procesnými dôsledkami tomu zodpovedajúcimi.
Odsek 5 - text upravuje právo každého nahliadnuť do registra, vyplývajúce z charakteru registra ako verejnej listiny. 
Odsek 6 - upravuje vydávanie vestníka úradom a skutočnosti, ktoré sa vo Vestníku zverejňujú.

§ 58
Nadväzuje na doterajšiu úpravu, keď však podrobnejším spôsobom určuje konanie úradu, práva a povinnosti prihlasovateľa medzinárodnej prihlášky podľa zmluvy o patentovej spolupráci. 
Odsek 1 upravuje možnosť podania medzinárodnej prihlášky na úrade a zároveň určuje okruh oprávnených osôb v zmysle čl. 9 PCT.
Odsek 2 určuje povinnosť prihlasovateľa zaplatiť správne poplatky úradu, ako aj poplatky pre medzinárodný úrad podľa PCT v prípade využitia možnosti podať prihlášku na úrade.
Odsek 3 určuje povinnosť prihlasovateľa predložiť preklad prihlášky do slovenského jazyka v určených lehotách v závislosti od toho, či je národný úrad určeným alebo zvoleným úradom podľa PCT.
Odsek 4 umožňuje prihlasovateľovi požiadať o skoršie začatie národnej fázy konania o medzinárodnej prihláške pred uplynutím lehôt podľa odseku 3.

§ 59
Právna úprava patentového práva, obsiahnutá v zákone 527/1990 Zb., vychádza z úpravy ochrany štátneho tajomstva podľa už neplatného zákona č. 102/1971 Zb. v znení zákona č. 380/1990 Zb. V súčasnosti platná úprava ochrany štátneho a služobného tajomstva však na ochranu technických riešení nereflektuje a to ani v prípade, že môžu mať vplyv na obranyschopnosť štátu. Z uvedených dôvodov úprava obsiahnutá v ustanovení § 59 vychádza už z navrhovaného režimu pripravovaného zákona o ochrane utajovaných skutočností, ktorého definitívne znenie však ešte nie je známe a preto možno predpokladať, že k úpravám tohto ustanovenia ešte dôjde i v záverečných štádiách legislatívneho procesu. Navrhovaná úprava však reflektuje aj režim vzájomného zabezpečenia utajenia vynálezov, týkajúcich sa obrany, v zmysle dohody NATO o vzájomnom zabezpečení utajenia vynálezov, týkajúcich sa obrany, na ktoré bola podaná žiadosť o udelenie patentu. Táto zmluva podpísaná v Paríži 21. septembra 1960 zabezpečuje režim vzájomného utajovania vynálezov, medzi členskými štátmi NATO a je jednou zo základných podmienok, na ktoré je pozvanie do severoatlantického obranného spoločenstva viazané. Uvedená zmluva je v gescii Ministerstva obrany a implementácia tejto zmluvy do patentového zákona je výsledkom stretnutia pracovnej skupiny pre legislatívu, organizovanej Ministerstvom obrany.
Odsek 1 ukladá prihlasovateľovi povinnosť výslovne požiadať o utajenie prihlášky v prípade, že táto obsahuje skutočnosť utajovanú podľa osobitného predpisu, teda podľa zákona o ochrane utajovaných skutočností, ktorý je pripravovaný alebo skutočnosť významnú pre zabezpečenie obranyschopnosti Slovenskej republiky. V danom prípade nie je možné ani vhodné obmedziť povinnosť prihlasovateľa len vo vzťahu k skutočnostiam utajovaným podľa osobitného predpisu, keďže konkrétne technické riešenia zásadne nebudú uvedené v zozname utajovaných skutočností, či už v zozname obsiahnutom v zákone samotnom alebo v zozname rezortu. Táto skutočnosť je o to zrejmejšia, že zásadne ide o technické riešenia úplne nové a preto neznáme. Zákonná úprava nepripúšťa utajovanie prihlášok patentov len na základe výslovného želania prihlasovateľa a v záujme prihlasovateľa, pretože základnou filozofiou patentových systémov je prístupnosť a zverejnenie nových myšlienok a nových technických riešení. Jedinou výnimkou budú teda technické riešenia, ktoré patria medzi skutočnosti utajované podľa osobitného predpisu, alebo ktoré predstavujú skutočnosť významnú pre zabezpečenie obranyschopnosti Slovenskej republiky.
Odsek 2 - prihlášky podľa odseku 1 možno podávať na úrade pre územie Slovenska, ale slovenský prihlasovateľ by mohol prihlášku podať vo vzťahu k územiam iných štátov i priamo v zahraničí. Proti takejto nežiaducej situácii odsek 2 zavádza povinnosť podať takúto prihlášku na Úrade priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky ak ide o medzinárodnú prihlášku alebo európsku patentovú prihlášku.
Odsek 3 - po podaní prihlášky úrad vykoná nevyhnutné úkony pre priznanie dňa podania z dôvodu získania práva prednosti prihlasovateľa, pričom vzápätí doručí jedno vyhotovenie prihlášky príslušnému orgánu, ktorý m by mal byť Národný bezpečnostný úrad (podľa pripravovaného zákona o ochrane utajovaných skutočností), pričom zároveň predloží žiadosť o rozhodnutie o utajení prihlášky v prípade že ide o prihlášky pre územie Slovenska alebo so žiadosťou o povolenie podania prihlášky do zahraničia v prípade, že ide o prihlášku podanú vo vzťahu k územiu iného štátu alebo štátov.
Odsek 4 predstavuje bezpečnostnú klauzulu, ktorá umožňuje úradu postupovať podľa odseku 3 i v prípade, že prihlasovateľ nesplní svoju povinnosť podľa odseku 1 pričom úrad sa dôvodne domnieva, že prihláška, resp. technické riešenie, spĺňa kritériá podľa odseku 1.
Odsek 5 - predkladateľ si je vedomý, že toto ustanovenie by systematicky patrilo skôr do zákona o ochrane utajovaných skutočností, no keďže napriek rokovaniu s predkladateľom tohto zákona, t. j. Ministerstvom vnútra SR, si nie je istý, či takáto úprava konania Národného bezpečnostného úradu v tomto zákone obsiahnutá bude, odsek 5 upravuje procesný postup Národného bezpečnostného úradu po predložení prihlášky podľa ods. 1 na posúdenie, či ide o skutočnosť utajovanú alebo skutočnosť významnú pre obranyschopnosť.  V prípade, že je prihláška podaná vo vzťahu k zahraničiu, príslušný orgán rozhodne i o povolení alebo nepovolení podania prihlášky do zahraničia. Pokiaľ rozhodne kladne, pripojí i žiadosť o utajenie predmetu prihlášky zmluvnou stranou medzinárodnej zmluvy analogicky podľa odseku 9. 
Odsek 6 upravuje situáciu, ktorá je mimo kompetencie úradu, keďže úrad je síce miestom na ktorom možno podať medzinárodnú prihlášku alebo európsku patentovú prihlášku, no nie je miestom, na ktorom možno podávať iné patentové prihlášky do zahraničia. V takomto prípade môže mimo procesných postupov a kompetencie Úradu priemyselného vlastníctva SR prihlasovateľ podať prihlášku patentu len na základe povolenia Národného bezpečnostného úradu, keď Národný bezpečnostný úrad bude postupovať analogicky podľa odseku 5 na základe žiadosti prihlasovateľa samotného. 
Odsek 7 upravuje právo majiteľa patentu na náhradu majetkovej ujmy, ktorá spočíva v zamedzení alebo obmedzení obchodného využívania patentu v dôsledku jeho utajenia, ktoré zásadne bude učinené v záujme Slovenskej republiky. Samozrejme predpokladá sa, že takýto nárok neuplatní orgán, reprezentujúci štát, resp. organizácia jemu podriadená.
Odsek 8 upravuje mechanizmus určenia majetkovej ujmy, vzniknutej v zmysle ods. 7. Ods. 9 upravuje postup úradu v prípade uplatnenia utajenia v zmysle v úvode prezentovanej zmluvy NATO alebo v zmysle iných bilaterálnych či multilaterálnych zmlúv. 
Odsek 10 zakladá nevyhnutné výnimky, týkajúce sa konania o utajovaných prihláškach, kde najdôležitejšími sú výnimka zverejnenia a sprístupnenia údajov.
Odsek 11 ukladá povinnosť zaplatenia zvláštneho správneho poplatku v prípade utajenia prihlášky, no tento poplatok sa týka len prihlasovateľov zo zahraničia. Utajenie technického riešenia slovenského prihlasovateľa bude učinené zásadne v záujme Slovenskej republiky a spravidla proti záujmom prihlasovateľa samotného, preto by nebolo spravodlivé vyžadovať od neho zaplatenie uvedeného poplatku. 
Podľa ods. 12 v prípade, že Národný bezpečnostný úrad nebude považovať skutočnosti obsiahnuté v prihláške za utajené alebo významné pre obranyschopnosť, úrad oznámi túto skutočnosť prihlasovateľovi a o prihláške ďalej koná bez uplatnenia režimu utajenia, čo naopak znamená, že až do rozhodnutia príslušného orgánu sa prihláška považuje za utajenú podľa osobitného predpisu a tak sa o nej aj koná.
Štvrtá časť, ustanovenia na vykonanie Európskej patentovej dohody

§ 60 až 67
Na základe žiadosti Slovenskej republiky o prizvanie za riadneho člena EPD, uzatvorenej 5. októbra 1973, ako jednej  z podmienok, vyplývajúcich z Asociačnej zmluvy medzi Slovenskou republikou a Európskou úniou, Administratívna rada Európskej patentovej organizácie prizvala Slovenskú republiku na vstup do EPD k 1. 7. 2002, za predpokladu nevyhnutnej implementácie EPD v oblasti úpravy patentovateľnosti vynálezov a legislatívnej úpravy, predstavujúcej implementáciu, resp. formu procesného mostíka medzi EPD a národnou úpravou patentového práva. Ďalšími predpokladmi sú inštitucionálna pripravenosť úradu, ktorá bola aprobovaná, ako aj - a to predovšetkým - ratifikácia EPD v súčasnom i revidovanom znení v zmysle záverov diplomatickej konferencie, uskutočnenej v novembri 2000 v Mníchove, najmenej 3 mesiace pred samotným vstupom do Európskej patentovej organizácie. 
V hmotnoprávnej časti došlo k implementácii, resp. zblíženiu s EPD v druhej časti tohto návrhu, ako to vyplýva i z dôvodovej správy k jednotlivým ustanoveniam, ako aj v tretej časti o konaní pred úradom, kde sa implementácia týka predovšetkým vzniku práva prednosti, prihlášky, zrušenia a čiastočného zrušenia patentu. Štvrtá časť návrhu zákona predstavuje už spomenutý procesný most medzi národnou úpravou a EPD, ktorý zabezpečuje kompatibilitu a nadväznosť v konaní pred národným úradom a Európskym patentovým úradom v Mníchove. Navrhovateľ pri spracovaní tejto časti vychádzal jednak z EPD samotnej, ako aj z „modelového zákona„ ponúknutého Európskym patentovým úradom, ktorý však predstavoval len nevyhnutné minimum vo forme síce inšpiratívnej, no z legislatívno-technického hľadiska často nepoužiteľnej. Väzba jednotlivých ustanovení štvrtej časti na ustanovenia EPD je uvedená v tabuľke zhody a to v plných textoch, preto nemá význam opakovať jednotlivé väzby v tejto časti.
§ 60
Upravuje účinky európskej patentovej prihlášky, ktoré sú zásadne účinkami prihlášky domácej za predpokladu splnenia podmienok špecifického charakteru vyplývajúceho z európskej prihlášky, týkajúcich sa predovšetkým jazyku, predloženia a sprístupnenia prekladov patentových nárokov.
Odsek 1 upravuje účinky európskej patentovej prihlášky v zhode s právnymi účinkami národnej prihlášky patentu.
Odsek 2 upravuje úkony úradu po zverejnení európskej patentovej prihlášky Európskym patentovým úradom.
Odsek 3 udeľuje prihlasovateľovi európskej patentovej prihlášky rovnaké práva ako prihlasovateľovi národnej prihlášky v zmysle § 13 za predpokladu splnenia ustanovených podmienok.
Odseky 4 a 5 upravuje účinky procesných úkonov pred Európskym patentovým úradom vo vzťahu k účinkom na území Slovenskej republiky.

§ 61
Odsek 1 - upravuje režim prípadnej zmeny európskej patentovej prihlášky na národnú prihlášku za splnenia predpokladov, obsiahnutých tak v EPD, ako aj v tomto návrhu zákona.
Odsek 2 stanovuje povinnosť prihlasovateľ predložiť preklad európskej patentovej prihlášky do slovenského jazyka a zaplatenie správneho poplatku.
Odsek 3 upravuje ako sankciu stratu práva prednosti z európskej patentovej prihlášky pre národnú prihlášku v prípade, že nie sú dodržané lehoty pre podanie žiadosti o zmenu.
Odsek 4 upravuje dôsledky podania žiadosti o zmenu v rozpore s článkami 135 až 137 Európskej patentovej dohody.
Odsek 5 umožňuje prostredníctvom mechanizmu žiadosti o zmenu európskej patentovej prihlášky žiadať o transformáciu prihlášky na národnú prihlášku úžitkového vzoru.

§ 62
Upravuje pravidlá pri výklade európskej patentovej prihlášky a európskeho patentu z hľadiska prípadných rozdielov v pôvodnom znení v jednom z jazykov povolených Európskym úradom a prekladom do slovenského jazyka. Tak isto sú tu obsiahnuté i účinky prípadných rozdielov v interpretácii jednotlivých mutácií.
Odsek 1 určuje kritériá posudzovania rozsahu ochrany z európskej patentovej prihlášky a európskeho patentu.
Odsek 2 rieši konflikt medzi rozsahom ochrany vyplývajúcim z rôznych jazykových mutácií.
Odsek 3 umožňuje podanie opravného prekladu nárokov alebo patentového spisu do slovenského jazyka.
Odsek 4 upravuje právne účinky opraveného prekladu.
Odsek 5 vylučuje účinky opraveného prekladu vo vzťahu k tretím osobám, využívajúcim predmet vynálezu v dobrej viere.

§ 63
Odsek 1 - hovorí o účinkoch európskeho patentu, ktorými sú zásadne účinky vyplývajúce z národnej prihlášky za splnenia predpokladov týkajúcich sa predloženia prekladov do slovenského jazyka.
Odsek 2 určuje povinnosť majiteľa patentu predložiť preklad patentového spisu v stanovenej lehote od udelenia európskeho patentu, ako aj zaplatiť poplatok a oznámiť adresu na doručovanie na území Slovenskej republiky.
Odsek 3 umožňuje dodatočné predloženie prekladu európskeho patentu spolu so zaplatením zvyšného poplatku.
Odsek 4 ustanovuje sankciu za nepredloženie prekladu, ktorou je neúčinnosť európskeho patentu na území Slovenskej republiky.
Odsek 5 upravuje postup úradu v prípade, že majiteľ patentu neoznámil úradu adresu na doručovanie na území Slovenskej republiky.
Odsek 6 a 7 upravuje procesný postup úradu v prípade splnení všetkých požadovaných podmienok pre udelenie európskeho patentu.

§ 64 
Vylučuje dvojitú ochranu pre to isté technické riešenie pre územie Slovenska, teda nie je možné byť majiteľom európskeho patentu s určením pre SR, ako aj patentu udeleného ÚPV SR.

§ 65
Odsek 1 - upravuje hmotnoprávne účinky rozhodnutí Európskeho patentového úradu na území Slovenskej republiky a povinnosti týkajúce sa opätovne prekladov do slovenského jazyka a poplatkových povinností.
Odsek 2 upravuje postup úradu v prípade zrušenia európskeho patentu. 
Odsek 3 upravuje povinnosti majiteľa a postup úradu v prípade zmeny európskeho patentu v dôsledku námietkového konania. 
Odsek 4 určuje dôsledky nepredloženia prekladu zmeneného znenia európskeho patentového spisu a nezaplatenia poplatku za zverejnenie vo forme neúčinnosti na území Slovenskej republiky.
Odsek 5 umožňuje zrušenie európskeho patentu úradom v prípade, že sú zistené dôvody na jeho zrušenie podľa národnej zákonnej úpravy za podmienok, že už nie je možnosť dosiahnuť zrušenie a obmenenie európskeho patentu procesnými postupmi v konaní pred európskym patentovým úradom.
Odsek 6 upravuje postup úradu v prípade kolízie konaní o zrušenie európskeho patentu pred EPO a národným úradom.

§ 66 
Odseky 1, 2 umožňujú podanie európskej patentovej prihlášky prostredníctvom ÚPV SR s výnimkou rozdelenej európskej patentovej prihlášky v zmysle čl. 76 EPD.

§ 67
Odsek 1 upravuje okruh poplatkov vyžadovaných vo vzťahu k európskej patentovej  prihláške alebo k európskemu patentu, pričom zároveň treba zdôrazniť, že pôjde o poplatky podľa zákona o správnych poplatkoch so zvláštnym režimom 50%-ných odvodov z poplatku miesta splatnosti v zmysle EPD. 
Odsek 2 upravuje práva tretích osôb v prípade, že využívali vynález ako predmet patentu v období medzi jeho zánikom a obnovením práv v dôsledku dodatočného zaplatenia udržiavacieho poplatku. 

Piata časť, Udeľovanie dodatkových ochranných osvedčení na liečivá a výrobky na ochranu rastlín

Úprava piatej časti predstavuje splnenie ďalších povinností, výplývajúcich z Asociačnej zmluvy medzi Slovenskou republikou a Európskou úniou, t. j. implementáciu Nariadenia Rady ES č. 1768/1992 z 18. 6. 1992 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia na liečivá a Nariadenia ES č. 1610/96 z 23. 7. 1996 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia pre výrobky na ochranu rastlín. Dodatkové osvedčenia sú upravené v samostatnej časti pretože tento predmet práva nie je patentom v pravom slova zmysle, no keďže uvedený predmet práva je závislý na patentovej ochrane a plynule na patentovú ochranu nadväzuje a predlžuje ju, s hmotnoprávnymi účinkami v zásade zhodnými, keď niekedy je osvedčenie nazývané i dodatkový patent, má táto úprava svoje systematické miesto v patentovom zákone. 
	Dodatkové ochranné osvedčenie je inštrumentom právnej ochrany farmaceutík, ktoré časovo, inštitucionálne i právne nadväzuje na udelenú patentovú ochranu po uplynutí zákonnej doby patentovej ochrany. Zavedenie ochranného osvedčenia ako časovej nadstavby patentovej ochrany je odôvodnené skutočnosťou, že medicinálne výrobky nie je možné primerane ekonomicky využívať od počiatku platnosti udeleného patentu, keďže tomu bráni niekoľko rokov trvajúce testovanie takéhoto výrobku a konania o povolenie umiestnenia liečiva na trh toho-ktorého štátu. Za týchto okolností je namieste, aby výrobcovia liečiv, ktorí vynaložili veľké prostriedky na vývoj nového druhu liečiva požívali monopol na výrobu liečiva počas doby, umožňujúcej efektívne ekonomické využitie liečiva ako predmetu udeleného patentu.
	Zavedenie ochranného osvedčenia môže mať určité ekonomické dôsledky, preto sa pri ňom treba pristaviť dlhšie. Cieľom úvah musí byť hľadanie rovnováhy medzi záujmami výrobcov pôvodných liečiv, teda výrobcov s nákladmi na výskum, prvotný povoľovací proces včítane testovania lieku ako aj prvotné uvádzacie náklady na reklamu a celkový promotion výrobku. Ďalším v poradí je záujem výrobcov generických liečiv, teda výrobcov, ktorí nastupujú s produkciou po uplynutí patentovej ochrany liečiva. V tomto prípade sú dotknuté čisto ekonomické záujmy jednotlivých výrobcov, keď možnosť ich vstupu na trh s novým generickým liečivom, odvodeným od pôvodného liečiva, sa oneskorí udelením dodatkového osvedčenia rádovo o niekoľko mesiacov alebo rokov. Je možné vziať na zreteľ i skutočnosť, že odvodené - generické liečivo, môže byť po predĺžení ochrany pôvodného liečiva už nezaujímavé pre trh.
Tretím v poradí, nie však posledným, je záujem štátu zabezpečiť sociálny a ekonomický blahobyt spoločnosti, z ktorého pojmu nemožno vyňať otázku úrovne a širokej dostupnosti zdravotnej ochrany. 	Legitimitu posledného menovaného záujmu potvrdzuje článok 3 v spojení s článkom 152 Zmluvy o Európskom spoločenstve, ako aj články 7 a 8 zmluvy TRIPS.
	Je zrejmé, že pri rokovaní s Európskou úniou nebude otázka ekonomických záujmov slovenských výrobcov generických liečiv prioritná, ba možno povedať, že pre nášho partnera bude nezaujímavá. Otázkou ekonomických záujmov našich subjektov by bolo možné argumentovať v každom prípade otvárania sa trhu Slovenskej republiky. Je však potrebné vidieť, že títo výrobcovia sú schopní produkovať liečivá porovnateľné s pôvodnými, v cenových reláciách až o 40 % nižších. Tu sa dostávame k tretiemu formulovanému záujmu a v jeho rámci k úrovni a dostupnosti zdravotníckej starostlivosti. Už v súčasnosti náklady na lieky v podstate vyčerpávajú prevažujúcu časť prostriedkov, vynakladaných na zdravotníctvo. Tieto náklady sa posilnením monopolu výrobcov pôvodných liečiv zvýšia. Na druhej strane treba uviesť, že nezriedka sa v prípade osvedčenia hovorí o predĺžení patentovej ochrany o päť rokov. Ide o mylnú informáciu. V zmysle nariadenia Rady ES č. 1768/92 z 18. júna 1992, článok 13 osvedčenie nadobúda účinnosť po uplynutí platnosti základného patentu a to na dobu rovnajúcu sa obdobiu, ktoré uplynulo od podania prihlášky základného patentu a dňom prvého povolenia uviesť výrobok na trh, skrátenému o 5 rokov.  Celková doba platnosti osvedčenia nemôže byť dlhšia než 5 rokov odo dňa jeho účinnosti a spravidla bude oveľa kratšia.
Uvedené úvahy sa dotýkajú analogicky i výrobkov na ochranu rastlín a osvedčení na ne udeľovaných. Vzhľadom ku skutočnosti, že ide o implementáciu dvoch nariadení Európskej únie v ich celosti, nebude na mieste ich podrobná interpretácia, ale predovšetkým ich zhody, ktorá je zrejmá z tabuľky zhody, uvádzanej v plnom znení.

§ 68 
Odsek 1 - v zmysle čl. 1 Nariadenia upravuje pojmy lieku a liečiva odkazom na osobitný predpis, t. j. zákon č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach.
Odsek 2 definuje výrobky v zmysle čl. 1 písm. b) Nariadenia a základný patent podľa čl. 1 písm. c) nariadenia a základný patent podľa čl. 1 písm. c) Nariadenia.

§ 69
Upravuje podmienky na udelenie dodatkového ochranného osvedčenia na liečivá v zmysle čl. 3 Nariadenia.

§ 70
Odsek 1 upravuje základné pojmy - prípravok na ochranu rastlín, rastlina, rastlinný produkt a škodlivý organizmus v zmysle osobitného predpisu, ktorým je zákon NR SR o rastlinolekárskej starostlivosti, ktoré definície svojim obsahom zodpovedajú definíciám obsiahnutým v čl. 1 Nariadenia č. 1610/96.
Odsek 2 definuje v zmysle uvedeného čl. 1 Nariadenia pojem výrobku na ochranu rastlín a pojem základného patentu.

§ 71 
Odsek 1 určuje podmienky na udelenie dodatkového ochranného osvedčenia na výrobky na ochranu rastlín v zmysle čl. 3 Nariadenia.
Odsek 2 a 3 upravuje zásady pre udeľovanie osvedčení v prípade viacerých základných patentov, resp. viacerých patentov patriacich rôznym majiteľom tak isto v zmysle čl. 3 nariadenia.

§ 72 a nasledujúce
Predstavujú spoločné ustanovenia pre dodatkové ochranné osvedčenie na liečivá i na výrobky na ochranu rastlín.

§ 72
Odsek 1 určuje rozsah ochrany poskytovanej osvedčením.
Odsek 2 upravuje rozsah práv a povinností majiteľa osvedčenia v zhode s rozsahom práv a povinností majiteľa základného patentu.

§ 73
Odsek 1 upravuje mechanizmus určenia doby platnosti osvedčenia v závislosti od obdobia medzi podaním prihlášky základného patentu a prvej registrácie, teda povolenia umiestnenia výrobku na trhu.
Odsek 2 upravuje začiatok plynutia doby platnosti osvedčenia.
Odsek 3 určuje povinnosť majiteľa osvedčenia platiť poplatky za udržiavanie platnosti.

§ 74
Odsek 1 určuje, že osvedčenie môže byť udelené výlučne majiteľovi základného patentu.
Odsek 2 určuje, že žiadosť o udelenie osvedčenia môže popri majiteľovi patentu podať i jeho právny nástupca.
Odsek 3 upravuje časové rozmedzie pre podanie žiadosť o udelenie osvedčenia v závislosti od rozhodnutia o registrácii podľa osobitného predpisu a od dňa udelenia patentu.
Odsek 4 upravuje povinnosť platenia správnych poplatkov za podanie žiadosti.

§ 75
Odsek 1 určuje procesný postup úradu v prípade nesplnenia formálnych náležitostí stanovených pre podanie žiadosti o udelenie osvedčenia.
Odsek 2 stanovuje postup úradu v prípade nesplnenia hmotnoprávnych podmienok pre udelenie osvedčenia.
Odsek 3 stanovuje podmienky pre udelenie osvedčenia.

§ 76
Odsek 1 predstavuje vyčerpávajúci zoznam právnych skutočností v dôsledku ktorých platnosti osvedčenia zaniká.
Odsek 2 odkazuje v prípade vzdania sa osvedčenia na režim v zmysle § 30.

§ 77
Odsek 1 upravuje možnosť úradu zrušiť osvedčenie na návrh alebo z úradnej moci za predpokladu zistenia splnenia podmienok taxatívne vymedzených v tomto ustanovení.
Odsek 2 umožňuje zmeniť osvedčenie vo výroku o dobe platnosti osvedčenia v prípade, že na návrh alebo z úradnej moci bude preukázané, že táto doba bola určená nesprávne.
Odsek 3 umožňuje podať návrh na zrušenie alebo zmenu osvedčení i po zániku platnosti osvedčenia, pokiaľ navrhovateľ preukáže právny záujem.
Odsek 4 stanovuje nevyvrátiteľnú právnu domnienku o neudelení osvedčenia v prípade jeho zrušenia.
Odsek 5 stanovuje povinnosť navrhovateľa zaplatiť správny poplatok za návrh o zrušenie alebo zmenu osvedčenia.

§ 78
Odkazuje na ustanovenia týkajúce sa patentov pri posudzovaní vzniku, zmeny a zániku právnych vzťahov, ktorých predmetom je osvedčenie ako aj na konanie o osvedčeniach.

§ 79
Odsek 1 upravuje vzťah zákona a medzinárodných záväzkov Slovenskej republiky.
Odsek 2 preberá z doterajšej úpravy potrebný a osvedčený inštitút povinného zastúpenia cudzích osôb, keď inak platí rovnosť účastníkov v konaní bez ohľadu na ich pôvod. Zároveň sa upravujú výnimky z povinného zastúpenia v zmysle PLT čl. 7 ods. 2. 
Odsek 3 upravuje povinnosť cudzej osoby oznámiť úradu adresu na doručovanie na území Slovenskej republiky pre zjednodušenie komunikácie s účastníkom vzhľadom ku skutočnosti, že účastníci konania pred úradom sú osoby z celého sveta. Toto ustanovenie upravuje i domnienku doručenia uložením na úrade v prípade, že podmienka nie je splnená. 
Odsek 4 upravuje vzťah návrhu zákona vo vzťahu k zákonu o správnom konaní, ako aj výnimky pri uplatňovaní tohto všeobecného predpisu v ustanoveniach, ktoré nie sú s ohľadom na špecifiká konania o patentoch, najmä s ohľadom na medzinárodné záväzky, aplikovateľné, resp. sú nahradené ako zastarané samostatnou právnou úpravou.
Odsek 5 až 7 upravuje možnosť zastavenia konania vo všeobecnosti v prípade, že účastník nevyhovie výzve úradu na učinenie úkonu alebo odstránenie nedostatku, pričom zároveň sa upravuje možnosť zastaviť konanie na návrhu účastníka, na podnet ktorého konanie začalo.
Odsek 7 upravuje výnimku podľa ktorej nie je možné zastaviť konanie na návrh účastníka v prípade, že na predmety konania viaznu práva tretích osôb alebo je tu vedený súdny spor, zapísaný v registri.
Odsek 8 implementuje zákon o štátnom jazyku, keď zásadne sa pred úradom koná v štátnom jazyku okrem výnimiek, upravených v zákone alebo vykonávacom predpise. Zároveň je zavedená zásada písomnosti pri styku s úradom.
Odsek 9 predstavuje možnosť uplatnenia výnimky zo zásady písomnosti pri styku s úradom a to predovšetkým s ohľadom na stále sa rozširujúce možnosti komunikácie elektronickými prostriedkami ale najmä s ohľadom na nové trendy v prípade patentových prihlášok z oblasti biotechnológií a genetiky, kde sa stále častejšie, zatiaľ vo svete, stáva, že prichádzajú prihlášky v rozsahu niekoľko desaťtisíc strán, ktoré nie je možné ani doručiť, a už vôbec nie s nimi pracovať klasickým spôsobom na papieri. Za týchto okolností bude nevyhnutné považovať za splnenie predpísanej formy i podanie prostredníctvom elektronických prostriedkov a nakladanie s prihláškou ako takou elektronickými prostriedkami pre prípad, že podanie a manipulácia s prihláškou na papieri nie je vhodná alebo vôbec možná.

§ 80
Predstavuje splnomocňujúce ustanovenie, ktoré konkrétne určuje okruhy podrobne upravené vykonávacím predpisom.

§ 81
Odsek 1 - ustanovenie zachováva hmotnoprávne účinky právnych skutočností, ako aj práv a povinností z nich vzniknutých, ktoré nastali a vznikli pred účinnosťou novej zákonnej úpravy.
Odsek 2 zakotvuje zásadu uplatnenia v novej právnej úprave v prípade konania, ktoré sa začalo, no neskončilo počas účinnosti doterajšej právnej úpravy. Zároveň sa uplatňuje prieskum prihlášok, podaných ešte podľa zákona 84/1972 Zb. v zmysle doterajšej úpravy, a to vykonanie úplného prieskumu z úradnej moci v prípade, že žiadosť o vykonanie úplného prieskumu nebola podaná.
K prípadným námietkam, týkajúcim sa zakázanej retroaktivity treba uviesť nasledovné: podriadenie konania a posudzovania doteraz neskončených prihlášok v novej právnej úprave nevykazuje znaky zakázanej retroaktivity, pretože nová právna úprava ani v jednom prípade nepredstavuje ujmu na právnom postavení osôb, ktoré sú nositeľmi práv a povinností podľa tohto zákona. Naopak nová právna úprava podstatne zlepšuje postavenie oprávnených osôb tým, že podrobnejšou právnou úpravou odstraňuje doteraz pretrvávajúce nejasnosti, resp. odstraňuje biele miesta v doterajšej úprave. Zároveň sa v širšom meradle než doteraz uplatňuje tzv. user-friendly princíp a to v najdôležitejších častiach, týkajúcich sa uplatňovania zásady dôvery k účastníkovi konania, t. j. nevyžadovanie zbytočného dokazovania a predkladania dokladov, či dodržiavania formy, ktorá nie je nevyhnutná. Zákon zásadne nevyžaduje nové druhy povinností pre účastníkov konania, naopak celý rad povinností bol eliminovaný. Zakázaná retroaktivita - i v zmysle analógie čl. 50 Ústavy - nemôže ísť na ujmu právneho postavenia účastníka konania, avšak v prospech účastníka má byť nová právna úprava použitá. Z hľadiska historického treba podotknúť, že i doterajšia právna úprava § 78 zák. č. 527/1990 Zb. uplatnila vo vzťahu k neskončeným prihláškam vynálezov novú úpravu. Z hľadiska inštitucionálneho nie je možné viesť konanie o patentoch pred úradom v dvoch systémoch, keďže podľa nášho patentového systému ide o odložený prieskum, kde úplný prieskum môže začať až po 36 mesiacoch od podania prihlášky. Zároveň Úrad priemyselného vlastníctva pracuje v plne elektronicky, na počítačovej sieti organizovanom systéme, kde udržiavať dva líšiace sa systémy niekoľko rokov a zároveň žiadať od pracovníkov prácu v dvoch odlišných systémoch, je prakticky nemožné. 
K otázke zakázanej a prípustnej retroaktivity viď zbierku rozhodnutí Ústavného súdu č. 6/2000.
Odsek 3 odstraňuje nejasnosť a prípadné demagogické zneužitie skutočnosti, že doterajší terminus technicus „prihláška vynálezu„ nová úprava uvádza ako „prihláška patentu„. V danom prípade niet žiadneho rozdielu v obsahu, ide len o priblíženie sa k terminológii zaužívanej EPD, ako aj v rozvinutých európskych národných systémoch. V našom prípade ide o rezíduum z úpravy zákona 84/1972, kedy sa nemohlo hovoriť o prihláške patentu, pretože patent je spojený so súkromno-vlastníckym princípom. Socialistická deformácia zaviedla udeľovanie nie patentov ale autorských osvedčení, keď vynález, na ktorý bolo udelené autorské osvedčenie sa dostal do majiteľstva štátu, pričom samotný vynálezca, resp. pôvodca, mal len určité oprávnenia na odmenu a podobne. Preto predchádzajúca úprava len mechanicky prebrala dovtedajšiu terminológiu, ktorá už novým pomerom nezodpovedala.
Odsek 4 preberá intertemporálne ustanovenie § 78 ods. 3, ktoré je stále aktuálne. Doteraz aktuálnu intertemporálnu úpravu zákona 527/1990 Zb. z časti prechodných ustanovení preberá i § 82, 83.

§ 82
Odseky 1 až 7 preberajú doterajšie znenie prechodných ustanovení obsiahnutých v zrušovaných častiach zákona č. 527/1990 Zb. § 81 ods. 1, 3, 4, 5.
§ 83
Odseky 1 až 3 preberajú znenie prechodných ustanovení zákona č. 527/1990 Zb. v jeho zrušenej časti podľa § 84 a § 86 ods. 1, 2.

§ 84
Ustanovenie § 84 preberá v upravenom znení podmienky pre udelenie patentu na základe tzv. pipe-line protection v zmysle § 82 zák. č. 527/1990 Zb. Z textu boli vyňaté náležitosti, ktoré museli byť splnené ku dňu 31. 12. 1991 a ponecháva len podmienky, ktoré môže prihlasovateľ splniť až do ukončenia doby ochrany, čo v danom prípade predstavuje ešte asi 30 prihlášok, ktoré uvedené náležitosti nesplnili.

§ 85
Umožňuje prechodne podať žiadosť o udelenie osvedčenia i majiteľom, ktorí nemôžu uplatniť režim § 74. Uvedené ustanovenie bolo prijaté v rámci vytvárania rokovacej pozície s Európskou komisiou spoločne s Ministerstvo zahraničných vecí a Ministerstvom hospodárstva.

§ 86
Ustanovenie v súvislosti s prijatím nového patentového zákona zrušuje prvú, tretiu a piatu časť zákona č. 527/1990 Zb., keď sa zrušenie týka prvej časti v celosti a tretej a piatej časti zákona v rozsahu, upravujúcom právne vzťahy a konanie, týkajúce sa vynálezov, patentov a autorských osvedčení. Úprava, vzťahujúca sa na priemyselné vzory a zlepšovacie návrhy, zostane v účinnosti až do prijatia nového zákona o priemyselných vzoroch, ktorý bude implementovať smernicu EÚ o právnej ochrane dizajnov. V danom prípade nebolo vhodné v rámci jedného zákona upravovať rekodifikáciu patentového práva,  ako aj rekodifikáciu právnej úpravy priemyselných vzorov, keďže tieto dva predmety ochrany majú málo spoločného. Priemyselné vzory inklinujú skôr svojim charakterom k ochranným známkam, pričom spojenie vynálezov a priemyselných vzorov v rámci zák. č. 527/1990 Zb. bolo predovšetkým účelové, s ohľadom na potrebu novej právnej úpravy po spoločenských zmenách, no išlo o spojenie číro nesystémové. Je zrejmé, že po prijatí zákona o priemyselných vzoroch bude celú zákonnú úpravu č. 527/1990 Zb. potrebné zrušiť, keďže rámcová úprava zlepšovacích návrhov v skutočnosti nič nerieši a bolo by vhodné upraviť ju skôr v rámci tripartity formou vyššej kolektívnej zmluvy, resp. neupravovať túto problematiku vôbec a ponechať ju na vzťahoch medzi zamestnávateľom a zamestnancom. Treba zároveň uviesť, že otázka zlepšovacích návrhov nepatrí formálne do kompetencie Úradu priemyselného vlastníctva SR, čo však nie je dôvodom vyššie uvedených úvah. Tak isto sa zrušuje čl. 3 zák. č. 90/1993 Z. z., ktorý vykonal len nevyhnutné úpravy v tom čase platných zákonov v oblasti priemyselného vlastníctva ako reakciu na rozdelenie Česko-slovenska. V bode 3 sa navrhuje zrušenie prvej hlavy Vyhlášky Federálneho úradu pre vynálezy, teda vykonávacieho predpisu vo vzťahu k zák. č. 527/1990 Zb.

Článok II 
- predstavuje novelizáciu § 10 ods. 3 zák. č. 132/1989 Zb. o ochrane práv k novým odrodám rastlín a plemenám zvierat. Touto novelizáciou sa upravuje právo majiteľa patentu na udelenie nútenej licencie k novej odrode rastlín a to ako protiváhu práva na nútenú licenciu, patriaceho majiteľovi šľachtiteľského osvedčenia vo vzťahu k biotechnologickému vynálezu v zmysle § 27 ods. 5 a 6. V tomto prípade ide o implementáciu čl. 12 Smernice 98/44 EC zo 6. júla 1998 o právnej ochrane biotechnologických vynálezov. Potreba a úmysel novelizovať § 10 zák. č. 132/1989 Zb. bola oznámená Ministerstvu pôdohospodárstva a voči tomuto neboli vznesené žiadne námietky.

Článok III 
- novelizuje zák. č. 478/1992 Zb. o úžitkových vzoroch v § 21 ods. 2, ktorý odkazoval na právnu úpravu zák. č. 527/1990 Zb. v častiach, ktoré sa zrušujú a preto bolo potrebné tento odkaz upraviť na novú právnu úpravu, čím sa zároveň dosiahne i zmodernizovanie konania o úžitkových vzoroch v jeho podstatnej časti.

Článok IV 
- predkladateľ navrhuje účinnosť zákona vo vzťahu k úprave patentového práva ku dňu 1. septembra 2001. Štvrtá časť, týkajúca sa vykonania EPD by mala nadobudnúť účinnosť ku dňu vstupu Slovenskej republiky do Európskej patentovej organizácie, t. j. k 1. 7. 2002 a týmto istým dátum sa navrhuje aj účinnosť piatej časti, ktorá sa týka dodatkových ochranných osvedčení, čo je odklad vhodný ako dostatočná legisvakančná lehota pri zavádzaní úplne nového inštitútu ochrany, týkajúce sa liečiv a výrobkov na ochranu rastlín.

DOLOŽKA  ZLUČITEĽNOSTI
návrhu zákona o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach 
a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon)
s právom Európskej únie  

1. 	Navrhovateľ zákona  
	Vláda Slovenskej republiky

2.	Názov návrhu zákona   
Zákon o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon)

3. 	Úprava problematiky návrhu zákona v práve Európskej únie   
Nariadenie ES č. 1768/92 z 18. júna 1992 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia pre liečivá
Nariadenie EÚ č. 1610/96 z 23. júla 1996 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia pre výrobky na ochranu rastlín
Smernica EÚ č. 98/44/EC o právnej ochrane biotechnologických vynálezov

4.	Problematika návrhu zákona  
	Rekodifikácia patentového práva z hľadiska hmotnoprávneho i procesného.
Implementácia únijnej legislatívy vrátane vytvorenia nových inštrumentov ochrany, doteraz na území Slovenskej republiky neuplatnených, a to dodatkových ochranných osvedčení, ktoré predlžujú patentovú ochranu liečiv, resp. výrobkov na ochranu rastlín, za predpokladu splnenia zákonných podmienok.
Problematika návrhu zákona patrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva, uvedené v čl. 67 a 70 Dohody o pridružení, uzatvorenej medzi Slovenskou republikou a Európskou úniou a zároveň patrí medzi priority, uvedené v kapitole 19 Bielej knihy, venovanej duševnému, priemyselnému a obchodnému vlastníctvu.

5.	Charakteristika právnych noriem Európskej únie  
Nariadenie ES č. 1768/92 upravuje inštitút dodatkového ochranného osvedčenia na liečivá ako nástroj predĺženia patentovej ochrany liečiv, s ohľadom na nemožnosť účelného využitia monopolu, vyplývajúceho z patentovej ochrany v plnom rozsahu dvadsiatich rokov, kvôli nemožnosti ekonomického využívania predmetu vynálezu vzhľadom na obdobie nevyhnutné pre proces povoľovania umiestnenia liečiva na trhu, resp. registráciu lieku.
Nariadenie EÚ č. 1610/96  vytvára analogický inštitút predloženia patentovej ochrany na základe vyššie uvedených dôvodov pre výrobky na ochranu rastlín.
Smernica č. 98/44/EC upravuje špecifické prístupy pri uplatňovaní a udeľovaní patentovej ochrany v oblasti biotechnológií, vrátane genetického inžinierstva.

6.	Stupeň kompatibility s právnymi normami Európskej únie   
S poukazom na tabuľku zhody možno považovať znenie navrhovaného zákona za v plnom rozsahu kompatibilné s uvedenou legislatívou Európskej únie.