D ô v o d o v á   s p r á v a

Všeobecná časť 

	Návrh zákona o zahraničnej službe sa predkladá mimo Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2002.
Zahraničná služba je zameraná na plnenie úloh štátnej správy a vykonávanie štátnych záležitostí týkajúcich sa zahraničnej politiky a vzťahov Slovenskej republiky k ostatným štátom a medzinárodným organizáciám. Vykonáva sa v priesečníku zahraničnopolitických a zahranično-vzťahových aktivít najvyšších ústavných a iných orgánov a inštitúcií Slovenskej republiky. Tento medzinárodný prvok spôsobuje jej špecifické postavenie v systéme štátnej správy Slovenskej republiky.
Prostredie, v ktorom sa zahraničná služba vykonáva, vykazuje charakteristické črty, ktoré nie sú typické pre iné ústredné orgány štátnej správy. Vykonávanie zahraničnej služby je založené na pravidelnom striedaní pôsobenia zamestnancov v tuzemsku a v cudzine v pomerne krátkych intervaloch. S pôsobením v cudzine sú spojené osobitné nároky na odbornú, ale aj psychickú a fyzickú pripravenosť zamestnancov; zamestnanci sú vystavení špecifickým zdravotným a bezpečnostným rizikám v miestach pôsobenia. 
 S vykonávaním zahraničnej služby sú spojené aj inštitucionálne osobitosti, vyplývajúce z medzinárodných zmlúv, medzinárodnej obyčaje a praxe (napríklad režim diplomatických zástupcov, diplomatické hodnosti a podobne), ktoré sa nevyskytujú v iných oblastiach štátnej správy. 
Podkladom pre vypracovanie návrhu zákona je analýza skutočných potrieb Slovenskej republiky disponovať výkonnou, kvalitnou a úspornou zahraničnou službou pri zohľadnení súčasnej situácie v medzinárodných vzťahoch. Návrh tiež vychádza zo zásady, že zahraničná služba napriek svojim mnohým osobitostiam je neoddeliteľnou súčasťou štátnej služby Slovenskej republiky. Zákon o zahraničnej službe je preto konštruovaný ako osobitný právny predpis (lex specialis) vo vzťahu k zákonu o štátnej službe ako všeobecnému právnemu predpisu (lex generalis). To isté platí aj o vzťahu zákona o zahraničnej službe k zákonu o verejnej službe.  
Navrhovaným zákonom sa upraví zahraničná služba Slovenskej republiky, právne vzťahy a postavenie zamestnancov pri jej vykonávaní a niektoré s tým súvisiace nároky. V nevyhnutnom rozsahu sa upravia aj niektoré inštitucionálne otázky, spojené s vykonávaním zahraničnej služby.
Účelom zákona je vytvoriť podmienky na zvyšovanie profesionality zahraničnej služby, posilnenie nepolitickej povahy zahraničnej služby a zabezpečenie zodpovedajúceho postavenia diplomatických aj nediplomatických zamestnancov v zahraničnej službe. Zákon tiež vytvorí právne predpoklady na vyriešenie praktických otázok, ktoré by za súčasného právneho stavu nebolo možné uspokojivo vyriešiť, pretože v práve Slovenskej republiky neexistuje ucelená úprava zahraničnej služby.
Právnu úpravu zahraničnej služby (diplomacie), samostatnú alebo nadväzujúcu na všeobecné zákony o štátnej a verejnej službe majú viaceré krajiny Európskej únie (napr. Nemecko, Belgicko, Holandsko, Dánsko, Fínsko, Taliansko, Grécko), ale aj kandidátske krajiny (napr. Litva, Lotyšsko, Estónsko, Poľsko, Slovinsko, Cyprus) a niektoré ďalšie krajiny (Ukrajina, Chorvátsko). 
	
Návrh zákona predpokladá aj zmeny a doplnenia zákona č.312/2001 Z. z. o štátnej službe (čl. II) a zákona č. 313/2001 Z. z. o verejnej službe (čl. III), ktoré zohľadňujú niektoré osobitosti vykonávania štátnej služby na ministerstve zahraničných vecí
Viaceré ustanovenia návrhu zákona (čl. I) priamo súvisia s niektorými medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná, najmä s Viedenským dohovorom o diplomatických stykoch (Vyhláška ministra zahraničných vecí č.157/1964 Zb.) a Viedenským dohovorom o konzulárnych stykoch (Vyhláška ministra zahraničných vecí č.32/1969 Zb.). Návrh zákona je v súlade s týmito medzinárodnými zmluvami a prispôsobuje ich na podmienky Slovenskej republiky.
Návrh zákona je tiež v súlade ďalšími medzinárodnými zmluvami, Ústavou  Slovenskej republiky a s inými zákonmi Slovenskej republiky.
	Ministerstvo financií súhlasí s návrhom zákona za predpokladu, že zákon nebude mať dosah na štátny rozpočet v roku 2002 ani v rokoch nasledujúcich.

Doložka finančných, ekonomických, environmentálnych vplyvov a 
vplyvov na zamestnanosť 

1. 	Odhad dosahov na verejné financie

Návrh zákona nepredpokladá zvýšené nároky na štátny rozpočet. 

2. Odhad dosahov na obyvateľov, hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osôb

Návrh zákona nemá dosah na obyvateľov, hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osôb.

3. Odhad dosahov na životné prostredie

Návrh zákona nemá dosah na životné prostredie.

4. Odhad dosahov na zamestnanosť

Návrh zákona nemá dosah na zamestnanosť. 

Doložka zlučiteľnosti

návrhu zákona 
s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie

1. Navrhovateľ zákona: 
vláda Slovenskej republiky 

2. Názov návrhu zákona: 
Zákon o zahraničnej službe Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov 

3. Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii:
a) Z pohľadu Európskej dohody o pridružení, Partnerstva pre vstup, Národného programu pre prijatie acquis communautaire, Partnerstva pre vstup, Bielej knihy, screeningu a Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2002 Slovenská republika na seba neprevzala žiadny záväzok upraviť problematiku zahraničnej služby. 
		Právo ES priamo neupravuje výkon zahraničnej služby. Problematika návrhu zákona je však spojená s uplatňovaním nasledovných zásad:  zásady rovnakého odmeňovania mužov a žien, zásady rovnakej príležitosti a rovnakého zaobchádzania s mužmi a so ženami v otázkach zamestnania a povolania, odborného vzdelávania, funkčného postupu a pracovných podmienok a zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod, ako aj vek, zdravotné postihnutie, náboženské vyznanie alebo vieru a sexuálnu orientáciu. Zosúlaďovanie legislatívy v oblasti rovnosti zaobchádzania pre mužov a ženy je prioritou podľa prílohy tzv. Bielej knihy - 1. kapitola – Rovnosť príležitostí pre mužov a ženy, Partnerstva pre vstup, aktualizovaného znenia NPAA, screeningu - 13. kapitola – Sociálna politika a zamestnanosť, časť. 13.03 - Rovnosť príležitostí pre mužov a ženy, Prioritných úloh vlády SR na rok 2002 a Pravidelnej správy Európskej komisie o stave pripravenosti SR na členstvo v EÚ.
b) v negociačnej pozícii ku kapitole č. 13 –  Sociálna politika a zamestnanosť SR prevzala na seba záväzok akceptácie a pripravenosti implementovať acquis v tejto kapitole v plnom rozsahu k referenčnému dátumu vstupu do EÚ 1. januára 2004. SR nepožadovala výnimky alebo prechodné obdobia na implementáciu legislatívy v rámci tejto kapitoly.  

4. 	Problematika návrhu zákona 
nie je priamo upravená v primárnom práve ES ani v práve EÚ. Návrh zákona však súvisí s uplatňovaním vyššie uvedených zásad, ktoré sú upravené v čl. 141 Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev v amsterdamskom znení, ktorý zaväzuje členský štát zabezpečiť uplatňovanie princípu rovnakej odmeny mužov a žien za rovnakú prácu. Odmenou je obvyklá základná alebo minimálna mzda alebo plat a všetky dávky, ktoré zamestnávateľ vypláca zamestnancom v pracovnom pomere. Európsky súdny dvor klasifikuje uvedené zásady ako základné práva Spoločenstva. Navrhovaná úprava zasahuje aj do oblasti ľudských práv, ktoré sú upravené v čl. 6 ods. 1 Zmluvy o EÚ v amsterdamskom znení, v ktorom sa Únia prihlasuje k princípu rešpektovania ľudských práv a základných slobôd a právneho štátu a čl. 6 ods. 2 Zmluvy o EÚ v amsterdamskom znení, podľa ktorého Únia rešpektuje základné ľudské práva ako ich zaručuje Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd a ktoré vyplývajú z ústavných tradícií členských štátov ako základných princípov práva Spoločenstva. Okrem toho navrhovaná právna úprava súvisí aj s Dohovormi Medzinárodnej organizácie práce. 
Problematika zákona nie je priamo upravená v sekundárnom práve ES ani v sekundárnom práve Európskej únie. V sekundárnom práve ES sú vyššie uvedené zásady premietnuté v smernici Rady 75/117/EHS o aproximácii zákonov členských štátov, ktoré sa týkajú aplikácie zásady rovnakej odmeny pre mužov a ženy, v smernici Rady  76/207/EHS o uplatňovaní zásady rovnosti zaobchádzania pre mužov a ženy v súvislosti s dostupnosťou pracovných príležitostí, odborného vzdelávania, funkčného postupu a s pracovnými podmienkami, v smernici Rady 2000/78/ES o všeobecnom rámci pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní a v smernici Rady 2000/43/ES o uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod. Návrh zákona vo všeobecnej rovine nepriamo súvisí s Nariadením Rady č. 3019/87, ktoré stanovuje zvláštne a mimoriadne opatrenia pre úradníkov Európskych spoločenstiev slúžiacich v tretej krajine. Predmetné nariadenie okrem iného stanovuje príspevok na životné podmienky podľa oficiálneho miesta zamestnania (čl. 10), spôsob úhrady  nákladov vzniknutých v súvislosti so sťahovaním nábytku a súkromného majetku (čl.  17) a zdravotné poistenie úradníka Európskych spoločenstiev, jeho manželky a detí (čl. 24). 
Vzhľadom na skutočnosť, že neexistuje priama úprava problematiky návrhu zákona v sekundárnom práve Európskej únie, tabuľka zhody sa nepredkladá.

7. 	Stupeň zlučiteľnosti návrhu zákona s právom Európskych spoločenstiev a s právom Európskej únie: 
úplná

8. 	Gestor (spolupracujúce rezorty): 
	     ----

11. 	Účasť expertov pri príprave návrhu právneho predpisu a ich stanovisko k zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie (špecifikácia úrovne a spôsobe expertnej účasti, napr. konzultácie a pod): 
Na príprave navrhovanej právnej normy neparticipovali experti. 

Osobitná časť

K Čl. I

K § 1
Ustanovuje sa predmet zákona, ktorým je úprava zahraničnej služby, právnych vzťahov zamestnancov pri vykonávaní zahraničnej služby a niektorých nárokov súvisiacich s vykonávaním zahraničnej služby. 
	
K § 2
V odseku 1 sa obsahovo upravuje pojem zahraničnej služby. Vychádza sa z chápania zahraničnej služby ako činnosti (plnenie úloh štátnej správy, vykonávanie štátnych záležitostí), čo zodpovedá zákonu o štátnej službe.  
Za zahraničnú službu sa považuje (odsek 2) nielen služba v štátnozamestnaneckom pomere, ale aj verejná služba v pracovnom pomere. 
Služobným úradom podľa zákona o štátnej službe (a zamestnávateľom podľa zákona o verejnej službe) je ministerstvo zahraničných vecí. Pretože organizačnou súčasťou ministerstva sú zastupiteľské úrady Slovenskej republiky v cudzine, v ktorých zamestnanci vykonávajú zahraničnú službu, odsek 3 ustanovuje, že sídlo služobného úradu je v Slovenskej republike a sídlo jeho organizačnej jednotky je v cudzine.
Ustanovenie odseku 5 o prechodnej zahraničnej službe znamená, že zahraničnú službu môžu dočasne vykonávať osoby, ktoré nevykonávajú stálu štátnu ani verejnú službu na ministerstve zahraničných vecí, avšak je záujem na ich zaradení do zahraničnej služby na určitú dobu. Sú to najmä zamestnanci iných služobných úradov, ktorí sú vyslaní na zastupiteľské úrady.
Odsek 6 určuje vzťah tohto zákona k zákonu o štátnej službe. Tento zákon je osobitný právny predpis (lex specialis) a zákon o štátnej službe je všeobecný právny predpis (lex generalis). Odsek 7 určuje taký istý vzťah medzi týmto zákonom a zákonom o verejnej službe.
Ustanovenie o jednotnosti vykonávania zahraničnej služby v odseku 8 znamená, že zahraničná služba – hoci ju vykonávajú rôzne subjekty na rôznych miestach sveta – tvorí jeden celok. Riadiace postavenie ministra zahraničných vecí vyplýva  z § 4 ods.1 zákona č.575/2001 Z. z. (kompetenčný zákon).

K § 3
Zahraničná služba sa rozdeľuje na vnútornú a vonkajšiu. Toto rozdelenie je nevyhnutné, pretože zahraničná služba sa vykonáva aj v cudzine v podmienkach, ktoré sa odlišujú od podmienok vykonávania štátnej služby alebo verejnej služby na území Slovenskej republiky. 
V odseku 2 sa definuje pojem ústredie, ktorý je v diplomatickom prostredí už dlhodobo zaužívaný. Týmto pojmom sa rozumie ministerstvo zahraničných vecí bez zastupiteľských úradov v cudzine, čiže sídlo a útvary ministerstva v Bratislave.

K § 4
	V § 4 sa definujú pojmy diplomatického zamestnanca a nediplomatického zamestnanca a kto do týchto skupín zamestnancov v zahraničnej službe patrí. Tretiu skupinu zamestnancov v zahraničnej službe tvoria zamestnanci vo verejnej službe vykonávajúci technické a administratívne súvisiace so zabezpečením zahraničnej služby. 
 Dôvodom rozdelenia zamestnancov v zahraničnej službe do troch kategórií je najmä skutočnosť, že medzinárodné právo aj  domáce právo a prax štátov striktne rozlišujú diplomatický a nediplomatický personál. Tomuto rozdeleniu je potrebné primerane prispôsobiť i kategórie zamestnancov v zahraničnej službe. Rozdelenie na štátnych zamestnancov a zamestnancov vo verejnej službe pre potreby diplomacie nepostačuje. Štátny zamestnanec môže v podmienkach zahraničnej služby vykonávať ako diplomatickú činnosť (diplomat), tak aj nediplomatickú činnosť (napr. hospodár). Zamestnanec vo verejnej službe môže vykonávať iba nediplomatickú činnosť. 

K § 5
Zastupiteľský úrad je na potreby tohto zákona spoločným označením pre všetky formy diplomatického alebo konzulárneho zastúpenia Slovenskej republiky v cudzine. 
Zastupiteľské úrady sú organizačnou jednotkou ministerstva, hoci si v mnohom počínajú samostatne a mnohé z nich pôsobia na vzdialených kontinentoch. 
Pojem zastupiteľský úrad už používa zákon č. 575/2001 Z. z. (kompetenčný zákon), aj niektoré ďalšie zákony, napríklad zákon o pobyte cudzincov na území Slovenskej republiky.
Rozdelenie zastupiteľských úradov na diplomatické misie (veľvyslanectvá), stále misie a misie (pri medzinárodných organizáciách), konzulárne úrady a osobitné misie, stanovené v odseku 2, vyplýva z medzinárodného práva. 
Slová „iná forma zastúpenia„ v odseku 2 písm. b) umožnia v budúcnosti zriadiť aj iné formy zastúpenia pri medzinárodných organizáciách, ak si to vyžiada prax. 

K § 6
Pomerne podrobná úprava vedúceho diplomatickej misie (§ 6 a 7) je potrebná, pretože ide najvyššieho stáleho predstaviteľa Slovenskej republiky v cudzom štáte alebo pri medzinárodnej organizácii a kľúčovú funkciu v slovenskej zahraničnej službe v cudzine. 
Odsek 3 ustanovuje postup pri poverení a odvolaní vedúcich diplomatických misií, ktorý vychádza z platnej právnej úpravy. Vychádza sa zo zaužívanej praxe, keď návrh na poverenie alebo odvolanie vedúceho diplomatickej misie pripravuje minister zahraničných vecí a predkladá ho vláde Slovenskej republiky. Vláda na základe svojho uznesenia predkladá návrh na poverenie alebo odvolanie vedúceho diplomatickej misie  prezidentovi Slovenskej republiky. 
Pri poverení stáleho predstaviteľa (veľvyslanca) pri medzinárodnej organizácii nie je v medzinárodnej praxi obvyklé, aby poverovací dokument vystavovala hlava štátu. V týchto prípadoch poverovací dokument spravidla vystavuje minister zodpovedný za vzťahy s cudzinou. Preto ustanovenie odseku 4 umožňuje ministrovi zahraničných vecí vyhotoviť listinu o poverení, avšak iba so súhlasom prezidenta republiky. Listina o poverení podľa tohto odseku je iný dokument ako poverovacie listiny, ktoré hlava štátu vystavuje v súlade s Viedenským dohovorom o diplomatických stykoch. 
Ustanovenie odseku 6 vyjadruje obvyklú prax v medzinárodných vzťahoch, keď vedúci diplomatickej misie zastupuje svoju krajinu v niekoľkých štátoch, alebo pri viacerých medzinárodných organizáciách, a tiež keď vedúci diplomatickej misie, ktorý zastupuje svoju krajinu v prijímajúcom štáte, je zároveň predstaviteľom tejto krajiny pri medzinárodnej organizácií. K takejto kumulácii vedú najmä praktické a finančné dôvody.
Ustanovenie odseku  7 vyjadruje štátny záujem na udržaní apolitickej povahy zahraničnej služby ako neoddeliteľnej súčasti štátnej služby Slovenskej republiky. V rámci zahraničnej služby by nemalo dôjsť k narušeniu optimálneho pomeru  medzi vedúcimi diplomatických misií – stálymi zamestnancami v zahraničnej službe a vedúcimi diplomatických misií, ktorí sú poverovaní z iných, spravidla politických dôvodov. Dodržanie tejto zásady je dôležitou zárukou aj pre rozvoj profesionality v zahraničnej službe a udržanie kontinuity jej činnosti.

K § 7
 Vedúci diplomatickej misie je nadriadený všetkým zamestnancom na diplomatickej misii, teda aj zamestnancom, ktorých odborná náplň činnosti nie je v gescii ministerstva zahraničných vecí, ako aj zamestnancom, ktorí vykonávajú štátnu alebo verejnú službu v inom služobnom úrade ako je ministerstvo zahraničných vecí, ale tvoria súčasť personálu diplomatickej misie. 
V súlade s odsekom 4 sa na účely  tohto zákona za vedúceho diplomatickej misie považuje i vedúci stálej misie, stáleho zastúpenia, misie alebo inej formy zastúpenia Slovenskej republiky pri medzinárodnej organizácii. Táto právna konštrukcia sa opiera o súčasnú ústavnú prax prezidenta republiky, ktorý na základe čl. 102 odsek 1 písmeno c)  Ústavy Slovenskej republiky poveruje nielen vedúcich diplomatických misií (veľvyslancov) podľa Viedenského dohovoru o diplomatických stykoch, ale aj stálych predstaviteľov (veľvyslancov) Slovenskej republiky pri medzinárodných organizáciách, ktorých v iných krajinách hlava štátu obvykle nepoveruje. 
	Odsek 5 odzrkadľuje skutočnosť, že v súlade s Viedenským dohovorom o diplomatických stykoch môže byť vedúci diplomatickej misie aj v triede chargé d´ affaires en pied. Ide o nižšiu triedu vedúcich diplomatických misií, ktorí sú poverovaní u ministrov zahraničných vecí prijímajúceho štátu. Podľa čl. 102 odsek 1 písmeno c)  Ústavy Slovenskej republiky by mal aj vedúceho diplomatickej misie v tejto triede poveriť prezident republiky, avšak takéto poverenie by bolo v medzinárodnom prostredí neštandardné. Preto odsek 5 stanovuje, ktoré ustanovenia tohto zákona sa na chargé d´affaires en pied nevzťahujú.
	
K § 8
Konzulárny úrad je jednou z foriem zastupiteľského úradu. Rozdelenie konzulárnych úradov na generálne konzuláty, konzuláty, vicekonzuláty a konzulárne zastupiteľstvá (odsek 1) vychádza zo štyroch tried vedúcich konzulárnych úradov, ako ich stanovuje Viedenský dohovor o konzulárnych stykoch. 
Ustanovenie odseku 2 poskytuje vedúcemu konzulárneho úradu potrebnú mieru samostatnosti, pri zachovaní zásady jednotnosti zahraničnej služby. 
Vedúci diplomatickej misie zriadenej podľa Viedenského dohovoru o diplomatických stykoch (veľvyslanectvo) koordinuje a riadi činnosť zastupiteľského úradu zriadeného podľa Viedenského dohovoru o konzulárnych stykoch (obvykle generálny konzulát) na území štátu, pre ktorý je vedúci diplomatickej misie poverený.

K § 9
V súlade s Viedenským dohovorom o konzulárnych stykoch konzulárny úrad môže byť vedený aj honorárnym konzulárnym úradníkom. Ide o prax, ktorá je už v zahraničnej službe Slovenskej republiky rozšírená. Zriadenie a zrušenie konzulárneho úradu vedeného honorárnym konzulárnymi úradníkom je v pôsobnosti ministerstva zahraničných vecí.
Honorárny konzulárny úradník nie je štátnym zamestnancom. Spravidla ide o cudzinca, najčastejšie občana prijímajúceho štátu, ktorý svoju funkciu vykonáva ako čestnú, bez nároku na finančnú odmenu alebo materiálnu kompenzáciu a na vlastné náklady (odseky 2 a 3). 

K § 10
Ustanovenie upravuje osobitnú misiu ako jednu z foriem zastupiteľského úradu. Ide o zastupiteľský úrad zriaďovaný ad hoc na splnenie konkrétnej úlohy. 

K § 11
Ustanovuje podmienky pre uchádzača o zaradenie do zahraničnej služby. V zásade sa vychádza z podmienok uvedených v zákone o štátnej službe. Keďže diplomat v zahraničnej službe nevyhnutne prichádza do styku s utajovanými skutočnosťami, musí mať oprávnenie na oboznamovanie sa s nimi, v rozsahu potrebnom na vykonávanie svojich úloh. 

K § 12
Podľa § 2 ods. 3 tohto zákona je zastupiteľský úrad sídlom služobného úradu v cudzine. Vyslanie štátneho zamestnanca v zahraničnej službe na zastupiteľský úrad nie je preložením v zmysle zákona o štátnej službe, pretože nedochádza k zmene služobného úradu. 
Pôsobenie zamestnancov v zahraničnej službe je spravidla spojené s ich rotáciou medzi ústredím a zastupiteľskými úradmi. Je preto nevyhnuté stanoviť pravidlo pre dobu vyslania na zastupiteľský úrad. Umožní to, okrem iného, plánovať a uskutočňovať plynulý pohyb zamestnancov medzi ústredím a zastupiteľskými úradmi. Zároveň je potrebné ponechať v zákonnej úprave doby vyslania určitú pružnosť, aby sa služobný úrad mohol v konkrétnych situáciách rozhodnúť pre riešenie, ktoré bude optimálne z personálneho aj z ekonomického hľadiska. Preto sa v odseku 1 stanovuje, že doba vyslania je spravidla tri roky. V odôvodnenom prípade sa môže predĺžiť, najdlhšie však o jeden rok. 
Ustanovenie odseku 4 vyjadruje záujem, aby zamestnanci zahraničnej služby pred prvým vyslaním do cudziny získali potrebné skúsenosti z pôsobenia v ústredí. 
Stanovenie najkratšej doby pôsobenia zamestnanca v ústredí (odsek 5) vyjadruje záujem na primeranej vyváženosti doby, počas ktorej zamestnanec pôsobí v ústredí a na zastupiteľskom úrade. 
Ustanovenia § 12 o vysielaní na zastupiteľský úrad sa nevzťahujú na vedúcich diplomatických misií, pretože ich poverovanie je v pôsobnosti prezidenta Slovenskej republiky. 

K § 13
Ustanovenie odseku 1 vyjadruje záujem na tom, aby sa rozhodnutia o skončení vyslania (odvolaní zo zastupiteľského úradu) prijímali a oznamovali zamestnancom v primeranom časovom predstihu. 
Účelom ustanovenia v odseku 2 je, aby zamestnanec čo najskôr po návrate do ústredia začal vykonávať vnútornú zahraničnú službu na určenom pracovnom mieste.
Odseky 3 a 4 upravujú situácie, kedy je možné alebo nevyhnutné dobu vyslania skrátiť. V odseku 3 sú uvedené dôvody, ktoré môžu viesť k skráteniu zahraničnej služby na základe rozhodnutia vedúceho úradu; v praxi však môžu nastať aj niektoré iné špecifické dôvody, napríklad v spojitosti so stavom vzťahov Slovenskej republiky a prijímajúceho štátu. V odseku 4 sú uvedené situácie, kedy je vedúci úradu povinný skrátiť vyslanie. 
	Ustanovenia § 13 sa nevzťahujú na vedúcich diplomatických misií, z dôvodu uvedeného v komentári k § 12. 

K § 14
Toto ustanovenie upravuje platové pomery zamestnanca vo vonkajšej zahraničnej službe, ak je tento z osobitných dôvodov dočasne povolaný do ústredia, alebo dočasne premiestnený na iné miesto v zahraničí (na iný zastupiteľský úrad, ale prípadne aj do inej lokality v prijímajúcom štáte). Ide napríklad  o situáciu, ak by zotrvanie v mieste pôsobenia mohlo ohroziť život alebo zdravie zamestnanca. 

K § 15
Ide o úpravu situácie, keď sa zamestnanec so súhlasom ministerstva zamestná v aparáte medzinárodnej organizácie alebo na obdobnom základe dlhodobo pôsobí v medzinárodnej misii. V takomto prípade zamestnanec zostáva v zahraničnej službe po dobu, kým s tým ministerstvo súhlasí. 

K § 16
Spôsoby skončenia vykonávania zahraničnej služby sú upravené v odseku 1. Odsek 2 upravuje osobitné spôsoby skončenia prechodnej zahraničnej služby, ak nastanú dôvody uvedené v § 13 odseky 3 a 4. 

K § 17
Diplomatická hodnosť vyjadruje v súlade s medzinárodnými zvyklosťami kariérne a protokolárne postavenie diplomata. 
Udelenie diplomatickej hodnosti je potrebné odlišovať od prepožičania diplomatickej hodnosti. Diplomatická hodnosť sa udeľuje diplomatickému zamestnancovi, ktorý je diplomatom z povolania a prepožičiava sa zamestnancovi, ktorý pôsobí v zahraničnej službe iba dočasne.
Zníženie alebo odňatie diplomatickej hodnosti je disciplinárna sankcia (odsek 3). 
Diplomatická hodnosť udelená zamestnancovi pri vyslaní na zastupiteľský úrad sa zachová aj po jeho návrate do ústredia (odsek 4). 
Ustanovenie odseku 5 preberá prax obvyklú v európskych štátoch.

K § 18
Sústava diplomatických hodností vytvára medzinárodne zrozumiteľnú hierarchiu medzi diplomatmi, čo je dôležité v medzinárodných diplomatických stykoch. 
	Označenia diplomatických hodností nie sú stanovené medzinárodnou zmluvou. Štát si môže sústavu diplomatických hodností primerane prispôsobiť vlastným potrebám. 
Odsek 1 ustanovuje diplomatické hodnosti používané v zahraničnej službe Slovenskej republiky, a tiež ich poradie. Toto poradie je štandardné a zodpovedá medzinárodnej diplomatickej praxi. 
Pretože zákon (§ 19) stanovuje podmienky aj pre udelenie najnižšej diplomatickej hodnosti atašé, do jej udelenia sa zamestnanec na diplomatickom mieste označuje ako čakateľ diplomatickej služby (odsek 3).

K § 19
	Odseky 1 až  3 ustanovujú základné podmienky pre udelenie jednotlivých diplomatických hodností. Nižšie a stredné diplomatické hodnosti (odsek 2) sú po splnení ustanovených podmienok nárokové. Vyššie diplomatické hodnosti radca a radca-vyslanec (odsek 3) nie sú nárokové. 
Prax diplomatického zamestnanca je odstupňovaná pre jednotlivé diplomatické hodnosti. Do doby praxe sa okrem doby odpracovanej na ministerstve na diplomatickom mieste započíta aj doba pracovného pomeru na Federálnom ministerstve zahraničných vecí ČSSR a ČSFR, Ministerstve medzinárodných vzťahov SR, ako aj niektoré ďalšie doby, čo upraví služobný predpis, ktorý vydá ministerstvo.  
Ustanovenie odseku 4 prihliada na situáciu, keď zamestnanec z rôznych dôvodov nepôsobil vo vonkajšej zahraničnej službe a nespĺňa tak podmienku praxe vo vonkajšej zahraničnej službe. Ustanovuje, že na účely udeľovania diplomatických hodností možno započítať dva roky praxe v ústredí ako jeden rok praxe v zahraničí.
Ustanovenie odseku 5 zakazuje udeliť diplomatickému zamestnancovi počas vyslania diplomatickú hodnosť vyššiu ako mal pred vyslaním. V odôvodnených prípadoch v záujme plnenia úloh zahraničnej služby však bude možné takúto hodnoť prepožičať.
Odsek 7 upravuje udelenie hodnosti veľvyslanec, ktorá je najvyššou diplomatickou hodnosťou. Táto hodnosť sa udelí pri poverení funkciou vedúceho diplomatickej misie (veľvyslanca). 
	
K § 20
Diplomatická hodnosť sa prepožičiava zamestnancom v dočasnej zahraničnej službe. Podmienky prepožičania diplomatickej hodnosti sú miernejšie ako podmienky jej udelenia. Vyžaduje sa v zásade rovnaká doba praxe, avšak upúšťa sa od podmienky predchádzajúcej praxe vo vonkajšej zahraničnej službe. Hodnosť radca-vyslanec sa neprepožičiava, pretože ide o najvyššiu hodnosť, ktorú môže diplomat z povolania dosiahnuť, ak nebude poverený funkciou vedúceho diplomatickej misie. 
 Odsek 3 upravuje prepožičanie diplomatickej hodnosti veľvyslanec. Táto hodnosť sa prepožičiava zamestnancom v dočasnej zahraničnej službe pri poverení funkciou vedúceho diplomatickej misie (veľvyslanca).
	
K § 21
Vedúci konzulárnych úradov sa v súlade s Viedenským dohovorom o konzulárnych stykoch zaraďujú do tried. Triedy vedúcich konzulárnych úradov ustanovené v zahraničnej službe Slovenskej republiky sú štandardné. Zaradenie diplomatického zamestnanca do triedy nemá vplyv na diplomatickú hodnosť, ktorá mu bola udelená. 

K § 22
Jednorazové mimoriadne odškodnenie sa navrhuje poskytovať zamestnancovi vo vonkajšej zahraničnej službe alebo jeho pozostalým ak došlo dôsledku služobného úrazu k poškodeniu zdravia zamestnanca alebo k jeho smrti, prípadne k vyhláseniu za mŕtveho v krízových oblastiach. Zamestnanec vo vonkajšej zahraničnej službe je vystavený zvýšeným rizikám, ktoré musí znášať pri plnení služobných povinností alebo v priamej súvislosti s ním. Mnohé z týchto nepredvídaných udalostí, často zavinené tretími osobami, svojou náhlosťou spôsobujú neúmerné zaťaženie členov domácnosti zamestnanca s dlhodobými dôsledkami. Právna úprava jednorazového odškodnenia pozostalých podľa Zákonníka práce nie je dostatočnou kompenzáciou za stratu živiteľa rodiny. Jednorazové mimoriadne odškodnenie samotného zamestnanca má byť satisfakčným plnením za stratu zdravia v rizikovom prostredí, v ktorom plnil úlohy štátu.        

K § 23
Diplomatické hodnosti, ktoré boli udelené pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona zostávajú nezmenené. Zabráni sa tým retroaktivite právneho predpisu vo vzťahu k nadobudnutým právam.

K § 24
Ustanovenie § 32 úzko súvisí s prechodnými ustanoveniami zákona o štátnej službe (§154 a 155). Nadobudnutím účinnosti zákona o štátnej službe nebudú doterajší zamestnanci ministerstva zaradení automaticky do stálej štátnej služby, ale v závislosti od dĺžky trvania doterajšieho pracovného pomeru budú zaradení do dočasnej alebo prípravnej štátnej služby, najviac po dobu dvoch rokov. Zákon o zahraničnej službe však predpokladá, že sa osoby v dočasnej štátnej službe zaradia do prechodnej zahraničnej služby. Na účely tohto zákona sa na zamestnancov ministerstva, na ktorých sa vzťahujú prechodné ustanovenia zákona o štátnej službe, hľadí, ako keby boli v stálej štátnej službe. Podľa zákona o štátnej službe sa však títo zamestnanci budú nachádzať v dočasnej alebo prípravnej štátnej službe. 
Po dvoch rokoch od nadobudnutia účinnosti zákona o štátnej službe § 24 stratí význam.

K Čl. II 

K bodu 1	
	V podmienkach ministerstva zahraničných vecí je potrebné, aby funkciu vedúceho úradu vykonával zamestnanec majúci rozsiahle skúsenosti z oblasti zahraničnej služby, ktorého hodnostné postavenie nebude nižšie ako postavenie zamestnancov, ktorí mu budú podriadení.

K bodu 2
	Vzhľadom na osobitosti, ktoré iné rezorty nepoznajú,  by bolo žiaduce, aby návrh systemizácie nevypracúval úrad pre štátnu službu, ale priamo ministerstvo zahraničných vecí v spolupráci s ministerstvom financií a následne ho oznámili úradu pre štátnu službu, ktorý samotný nemôže do dôsledkov posúdiť všetky relevantné okolnosti okolo systemizácie v zahraničnej službe. Systemizácia rezortu zahraničia vykazuje osobitosti najmä pokiaľ ide o veľvyslanectvá a stále misie pri medzinárodných organizáciách, kde je potrebné pružne reagovať na neustále zmeny, ktoré prináša dynamika zahraničnej politiky, najmä pokiaľ ide o úsilie Slovenskej republiky začleniť sa do európskych a euroatlantických integračných zoskupení.

K bodu 3
 	Ide o úpravu situácie, keď je v štátnom záujme, aby zamestnanec v zahraničnej službe dočasne pôsobil v inom štátnom orgáne ako je ministerstvo zahraničných vecí, napríklad v Kancelárii prezidenta Slovenskej republiky, v Kancelárii Národnej rady Slovenskej republiky a na Úrade vlády. Ustanovenie umožní preložiť zamestnanca s jeho súhlasom do iného služobného úradu aj na dobu dlhšiu ako 6 mesiacov, čo inak § 29 odsek 1 zákona o štátnej službe neumožňuje.

K bodu 4
	Na zastupiteľských úradoch dochádza k situáciám, keď zastupovanie vedúceho diplomatickej misie (predstaveného, ktorý je veľvyslancom) trvá kratšie ako 3 týždne alebo dlhšie ako 6 po sebe nasledujúcich mesiacov. Z týchto praktických dôvodov je preto potrebné doplniť ustanovenie § 30 odseku 5 zákona o štátnej službe.  

K bodu 5  
	Dôvody na zaradenie tohto ustanovenia sú obdobné ako pri bode 1. Čo je vyššia diplomatická hodnosť, je  uvedené v § 18 odsek 2.

K bodu 6
	V nadväznosti na zmenu § 25 odseku 1 zákona č.312/2001 Z. z. zákonom č.143/2002 Z. z. je aj v tomto ustanovení potrebné rozlišovať medzi veľvyslancom  v dočasnej štátnej službe a medzi veľvyslancom v stálej štátnej službe, ktorého štátnozamestnanecký pomer sa nekončí dňom odvolania z tejto funkcie, ako je tomu v prípade veľvyslanca v dočasnej štátnej službe. Ustanovenie sa navrhuje z dôvodu jednoznačnosti uplatňovania práva. Zároveň sa navrhuje z hľadiska právnej istoty doplniť toto ustanovenie o presné určenie, že dňom odvolania je deň uvedený v rozhodnutí o odvolaní.

K Čl. III	

K bodu 1
Je v spoločenskom záujme, aby manželskému partnerovi, ktorý je verejným zamestnancom a nasleduje manžela - štátneho zamestnanca alebo verejného zamestnanca - na zastupiteľský úrad Slovenskej republiky poskytoval jeho zamestnávateľ z tohto dôvodu neplatené pracovné voľno. 

K bodu 2
Návrh upravuje poskytovanie časti platu v inej ako slovenskej mene počas sviatku pri vykonávaní verejnej služby v mieste, ktoré je podľa pracovnej zmluvy v zahraničí.

K bodu 3
Uvedené riešenia sa navrhujú z dôvodu, že z platného znenia ustanovenia jednoznačne nevyplýva, že zamestnancovi vykonávajúcemu verejnú službu v mieste, ktoré je podľa pracovnej zmluvy v zahraničí, sa poskytuje časť funkčného platu v inej ako slovenskej mene aj v čase čerpania dovolenky.