Dôvodová správa

Všeobecná časť

Pri príprave zmluvy medzi Slovenskou republikou a registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami sa vychádzalo z princípov obsiahnutých v Ústave Slovenskej republiky, v ostatných všeobecne záväzných právnych predpisoch, ako aj v medzinárodných zmluvách a dohovoroch, ktorými je Slovenská republika viazaná.

Podľa článku 1 ústavy je Slovenská republika zvrchovaným, demokratickým a právnym štátom, ktorý sa neviaže na nijakú ideológiu ani náboženstvo. Ústava garantuje v článku 24 ods. 1 každému slobodu myslenia, svedomia, náboženského vyznania a viery. Toto právo zahŕňa aj možnosť zmeniť náboženské vyznanie alebo vieru. Každý má právo byť bez náboženského vyznania. Každý má právo verejne prejavovať svoje zmýšľanie. Podľa článku 24 ods. 2 ústavy má každý právo slobodne prejavovať svoje náboženstvo alebo vieru buď sám, buď spoločne s inými, súkromne alebo verejne, bohoslužbou, náboženskými úkonmi, zachovávaním obradov alebo zúčastňovať sa na jeho vyučovaní. Podľa čl. 24 ods. 4 ústavy podmienky výkonu týchto práv možno obmedziť iba zákonom, ak ide o opatrenie nevyhnutné v demokratickej spoločnosti na ochranu verejného poriadku, zdravia a mravnosti alebo práv a slobôd iných. 

Ústavný súd Slovenskej republiky vyjadril v roku 1995 svoj právny názor k uplatňovaniu týchto ustanovení ústavy. Podľa tohto názoru ide o práva absolútneho charakteru, nie je ich teda možné obmedziť zákonom, nie je možné v tomto smere vykonávať žiaden nátlak a ide výlučne o vec osobného rozhodnutia. Absolútnym právom však nie sú verejné prejavy zmýšľania, myslenia, svedomia, náboženského vyznania alebo viery určitej osoby, a podmienky výkonu tohto práva možno obmedziť zákonom.

Cirkvi a náboženské spoločnosti sú podľa právneho poriadku Slovenskej republiky osobitným druhom právnických osôb. Podľa čl. 24 ods. 3 ústavy cirkvi a náboženské spoločnosti spravujú svoje záležitosti samy, najmä zriaďujú svoje orgány, ustanovujú svojich duchovných, zabezpečujú vyučovanie náboženstva a zakladajú rehoľné a iné cirkevné inštitúcie nezávisle od štátnych orgánov. Podmienky výkonu týchto práv možno obmedziť podľa čl. 24 ods. 4 iba zákonom, ak ide o opatrenie nevyhnutné v demokratickej spoločnosti na ochranu verejného poriadku, zdravia, mravnosti alebo práv a slobôd iných. Okrem uvedených práv majú cirkvi a náboženské spoločnosti všetky ďalšie práva priznané ústavou právnickým osobám vo všeobecnosti. 

Z medzinárodných dokumentov, ktoré garantujú slobodu náboženského vyznania a viery sú významné napríklad Dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd (článok 9) alebo Medzinárodný pakt o občianskych a politických právach (článok 18). 

Vzťah štátu a cirkví a postavenie cirkví a náboženských spoločností sú upravené vo viacerých právnych predpisoch Slovenskej republiky, pričom za základný možno považovať zákon č. 308/1991 Zb. o slobode náboženskej viery a postavení cirkví a náboženských spoločností v znení zákona 394/2000 Z. z.

Podľa § 4 ods. 5 uvedeného zákona (v znení zákona č. 394/2000 Z. z.) môže štát s registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami uzatvárať zmluvy o vzájomnej spolupráci. Zákon teda predpokladá ďalšiu úpravu vzťahov medzi štátom s registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami vnútroštátnou zmluvou alebo vnútroštátnymi zmluvami.

Ekumenická rada cirkví v Slovenskej republike na návrh Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku vyzvala na prípravu návrhu zmluvy medzi Slovenskou republikou a registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami, ktorá by svojím obsahom predstavovala určitú analógiu k Základnej zmluve medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou. 
Vypracovaný návrh zmluvy prijalo jedenásť registrovaných cirkví a náboženských spoločností, pričom sa k návrhu nepripojili Kresťanské zbory na Slovensku a Náboženská spoločnosť Jehovovi svedkovia v Slovenskej republike. 
Návrh zmluvy medzi Slovenskou republikou a registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami bol konzultovaný s prezidentom Slovenskej republiky, s predsedom vlády Slovenskej republiky a s Ministerstvom kultúry Slovenskej republiky.
Vzhľadom na existujúce rozdielnosti medzi jednotlivými registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami upravuje navrhovaná zmluva vzťah Slovenskej republiky a registrovaných cirkví a náboženských spoločností vo všeobecnej rovine a vo viacerých oblastiach predpokladá jeho konkrétnejšiu, resp. podrobnejšiu úpravu prostredníctvom osobitných dohôd. 

Osobitná časť

K preambule

Právnymi piliermi zmluvy medzi Slovenskou republikou a registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami sú garancie slobody cirkví a náboženskej slobody, ktoré sa odvíjajú od ustanovení Ústavy Slovenskej republiky.

Zmluvné strany sa pri tvorbe a interpretácii zmluvy odvolávajú (opierajú ako o interpretačné pravidlá) na medzinárodne uznávané princípy náboženskej slobody. Ide nielen o medzinárodné zmluvy týkajúce sa ľudských práv, ale aj o princípy uznávané medzinárodným spoločenstvom, teda medzinárodné právo v širšom zmysle, ako ho definuje Štatút Medzinárodného súdneho dvora.

Z hľadiska vnútroštátneho právneho poriadku Slovenskej republiky sa od roku 1989 prijal rad všeobecne záväzných právnych predpisov, ktoré vyjadrujú a umožňujú uskutočňovanie pozitívneho vzťahu štátu k pôsobeniu registrovaných cirkví a náboženských spoločností.

Spoločné dobro materiálneho i duchovného charakteru je všeobecným vyjadrením zmyslu uzavretia zmluvy. 
Zmyslom zmluvy je teda vytvorenie podmienok pre dosahovanie dobra pre človeka, ku ktorému každá zo strán prispieva (rešpektujúc jeho slobodnú vôľu a rozhodovanie). 
Každá zo strán prispieva k dobru človeka prostriedkami, ktorými disponuje. V tomto smere sa ciele štátu a registrovaných cirkví a náboženských spoločností stotožňujú, z čoho vyplýva aj osobitný charakter ich vzťahu. 
Zmluvné strany sú nezávislými subjektmi, ktoré spolupracujú na dosiahnutí uvedeného vo viacerých rovinách; rešpektujúc nezávislosť a autonómnosť druhej strany, vytváraním alebo ovplyvňovaním podmienok pre činnosť druhej strany a rovnako aj rozličnými formami priamej spolupráce.

K článku 1

Zmluvné strany sa  zaväzujú vo svojich vzájomných vzťahoch uplatňovať princípy nezávislosti a autonómnosti. Pojem “nezávislosť” vyjadruje vonkajšiu suverenitu, vzájomné nezasahovanie do vnútorných záležitostí. Pojem “autonómnosť” vyjadruje vnútornú suverenitu, rozhodovanie vo všetkých svojich záležitostiach. 

Každá zo zmluvných strán uznáva právnu subjektivitu druhej strany. Právnu subjektivitu majú aj inštitúcie každej zo strán v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky a vnútornými predpismi registrovaných cirkví a náboženských spoločností. Ide o aplikáciu princípu nezávislosti a autonómnosti vyjadrenú v článku 1 ods. 1.

Pod právnou subjektivitou treba rozumieť spôsobilosť druhej strany mať práva a povinnosti, ako aj spôsobilosť svojimi úkonmi tieto nadobúdať, meniť a strácať.

Základný dokument, ktorý je podmienkou registrácie cirkvi alebo náboženskej spoločnosti, a ktorý sú povinné cirkvi a náboženské spoločnosti aktualizovať, obsahuje podľa §13 ods. 1 písm. g) zák. č. 308/1991 Zb. povinnosť uviesť útvary cirkvi, ktoré majú právnu subjektivitu, ako aj to, kto a v akom rozsahu je oprávnený v ich mene konať.

Od právnej subjektivity (ktorú majú fyzické aj právnické osoby) treba odlíšiť zriaďovanie a činnosť právnických osôb, ktoré upravuje článok 3 ods. 3 zmluvy.

K článku 2

V tomto ustanovení ide o hlavný a najvšeobecnejšie vyjadrený záväzok Slovenskej republiky voči registrovaným cirkvám a náboženským spoločnostiam. 

Ochrana možnosti realizovať svoje presvedčenie a osobný postoj k základným životným otázkam súvisí nielen s garanciou slobody registrovaných cirkví a náboženských spoločností ale aj s garanciou náboženskej slobody. 

Ustanovuje sa princíp slobodného pôsobenia tak cirkví a náboženských spoločností, ako aj ich členov. Tým sa vyjadruje jednak princíp slobody cirkví a náboženských spoločností a jednak princíp náboženskej slobody, ktorý je základným princípom, uplatňujúcim sa v celej zmluve. Ďalej, priznaním práva správať sa určitým spôsobom cirkvám a náboženským spoločnostiam znamená, že štát uznáva právo cirkví a náboženských spoločností ustanovovať pravidlá pre svojich členov. 

Objektom predmetu úpravy zmluvy sa v oboch prípadoch stávajú aj občania Slovenskej republiky, ktorí sa hlásia k registrovaným cirkvám a náboženským spoločnostiam .

Výkon vlastníckeho práva k finančným a materiálnym prostriedkom registrovaných cirkví a náboženských spoločností vychádza z princípu ochrany súkromného vlastníctva (čl. 20 Ústavy Slovenskej republiky). Ide o majetok, ktorý je vo vlastníctve registrovaných cirkví a náboženských spoločností. 

Mravné formovanie človeka možno považovať za základnú príčinu záujmu štátu udržiavať a rozvíjať dobré vzťahy s registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami.

K článku 3

Slovenská republika sa zaväzuje rešpektovať princíp autonómnosti registrovaných cirkví a náboženských spoločností. Vnútorné predpisy registrovaných cirkví a náboženských spoločností upravujú kompetencie a pravidlá týkajúce sa svojej územnej a inštitucionálnej organizácie.

Príslušný orgán štátu by mal byť hodnoverne a včas informovaný o záležitostiach týkajúcich sa územnej a inštitucionálnej organizácie registrovaných cirkví a náboženských spoločností. Táto požiadavka sa odôvodňuje najmä v súvislosti s finančným zabezpečením registrovaných cirkví a náboženských spoločností z prostriedkov štátneho rozpočtu, ale aj ďalšími prvkami fungovania vzťahu štátu a registrovaných cirkví a náboženských spoločností, pri ktorých štát potrebuje v súlade so svojim právom poznať ich organizáciu na území Slovenskej republiky. 

Akékoľvek úkony registrovaných cirkví a náboženských spoločností podľa odseku 1 sú ich výlučným právom a vylučuje sa zasahovanie pri rozhodovaní o nich. Ide o záväzok informovať štát o úkone, ktorý už bol vykonaný, pred jeho zverejnením, o čom svedčí výraz “dať na vedomie”.

Činnosť právnických osôb ktoré majú právo zriaďovať registrované cirkvi a náboženské spoločnosti, musí byť v súlade s právnym poriadkom SR.

K článku 4

Slovenská republika garantuje registrovaným cirkvám a náboženským spoločnostiam komunikačnú slobodu v najširšom zmysle, ako aj právo poskytovať a prijímať personálnu, materiálnu a finančnú pomoc do zahraničia a zo zahraničia. 

Významným záväzkom SR je právo registrovaných cirkví a náboženských spoločností na spoločného zástupcu (delegáta) v Stálej misii SR pri OSN v Ženeve. Pri uvedenom sa nepredpokladá zriadenie osobitného diplomatického zástupcu, ale iba povereného pracovníka stálej misie, ktorý by mal na starosti zastupovanie záujmov registrovaných cirkví a náboženských spoločnosti.

Na základe osobitnej dohody sa v budúcnosti predpokladá aj zastúpenie registrovaných cirkví a náboženských spoločností v ďalších medzinárodných misiách.

K článku 5

Poslanie registrovaných cirkví a náboženských spoločností sa uplatňuje najmä: 
-	vykonávaním liturgických obradov (príslušnou cirkevnou autoritou schválené verejné úkony, v ktorých sa zmyslovými znakmi označuje a vlastným jednotlivým znakom, najmä sviatostným, uskutočňuje posväcovanie ľudí),
-	vykonávaním ostatných náboženských úkonov (svätením, liturgie hodín, pohrebných obradov, kultu svätých, posvätných obrazov a relikvií, sľubu a prísahy),
-	hlásaním a vyučovaním kresťanskej náuky (kázanie Božieho slova, katechetická výuka, misijná činnosť, kresťanská výchova, verejná komunikácia v médiách).

Vnútorné predpisy registrovaných cirkví a náboženských spoločností ustanovujú, ktoré miesta sa považujú za posvätné. Ide o miesta, ktoré sa za určených podmienok posvätili a sú určené na výkon božského kultu alebo na pochovávanie veriacich. Príslušné orgány registrovaných cirkví a náboženských spoločností evidujú zoznam takýchto miest a doklady o nich.

Súhlas s využitím posvätného miesta na iné účely za podmienky zachovania jeho účelu udeľuje príslušný orgán registrovaných cirkví a náboženských spoločností.

Zmyslom výnimky z nedotknuteľnosti posvätných miest spočíva nielen v ochrane záujmov štátu, ale aj záujmov registrovaných cirkví a náboženských spoločností. Štát svojimi prostriedkami bude môcť na posvätnom mieste zasiahnuť v prípade bezprostredného ohrozenia života, zdravia alebo bezpečnosti majetku, a to vtedy, keď súhlas príslušného orgánu nebude možné získať vopred.

K článku 6

Garantuje sa právo registrovaných cirkví a náboženských spoločností obsadzovať funkcie a udeľovať tituly v súlade s ich vnútornými predpismi a s vylúčením akýchkoľvek zásahov štátu, či iných subjektov.

Výlučné právo sa ustanovuje aj v personálnej oblasti týkajúcej sa cirkevných úradov. Ide znova o zdôraznenie autonómie a nezávislosti cirkvi a štátu. 

K článku 7

Článok 7 je explicitne vyjadreným pravidlom, že každý, kto by sa pri plnení občianskych povinností mohol vo vlastnom svedomí dostať do rozporu s vieroučnými a mravoučnými zásadami svojej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti, má právo uplatniť výhradu v svedomí – uprednostniť tieto zásady. 
V praxi sa predpokladá, že uplatnenie tohto práva nastane iba v súvislosti s možnosťou vážneho rozporu vo svedomí. Pod vieroučnými a mravoučnými zásadami registrovaných cirkví a náboženských spoločností treba rozumieť nimi hlásané morálne princípy a princípy týkajúce sa viery. Možno ich nájsť v ich základných dokumentoch.
V praxi môže ísť najmä o výhrady v svedomí v oblasti zdravotníctva (interrupcie, eutanázie, sterilizačné zákroky, asistované oplodnenie, klonovanie, nakladanie s embryami alebo s ľudskými orgánmi), v oblasti ozbrojených síl (výkon vojenskej služby), v oblasti výchovy a vzdelávania (zamlčovanie toho, že časť učiva môže byť iba hypotézou a nie dokázaným faktom - napríklad v dejepise, v prírodovede). 

Konkrétnym ustanovením Ústavy SR v súvislosti s otázkou viery je jej čl. 25, ktorý tvrdí, že obrana Slovenskej republiky je povinnosťou a vecou cti každého občana a zároveň však ustanovuje, že nikoho nemožno nútiť, aby vykonával vojenskú službu, ak je to v rozpore s jeho svedomím alebo náboženským vyznaním. Vojenskú základnú službu možno nahradiť civilnou službou za podmienok, ktoré ustanovuje zákon č. 207/1995 Z. z. o civilnej službe v znení neskorších predpisov. V tomto smere sa vyžaduje vyhlásenie veriaceho, teda jeho vonkajší prejav, ktorý nie je možné podať za brannej pohotovosti štátu. Toto vyhlásenie sa musí podať v lehote určenej zákonom. Z uvedeného vyplýva, že každý, kto prejavil verejne svoje zmýšľanie s cieľom odmietnutia základnej vojenskej služby v lehote ustanovenej zákonom má právo nevykonávať vojenskú službu. Zmena náboženského vyznania nezakladá toto právo po lehote na podanie vyhlásenia ustanovenej zákonom.

Rozsah a podmienky ďalšieho uplatnenia práva výhrad v svedomí by sa mali upraviť osobitnou dohodou.

K článku 8

Zmluvné zakotvenie nedotknuteľnosti spovedného tajomstva je v súčasnosti len akceptáciou právneho stavu. Právo odmietnuť vypovedať pred štátnymi orgánmi SR zahŕňa tak občianskoprávnu, ako aj trestnoprávnu oblasť, vrátane práva neoznámiť trestný čin.

K článku 9

Registrovaným cirkvám a náboženským spoločnostiam sa priznáva právo, aby Slovenská republika v budúcnosti upravila ako dni pracovného pokoja ich cirkevné sviatky iba po dohode s nimi (vzhľadom na obsah Ústavy SR sa uvedené vzťahuje iba na prípadné vládne návrhy zákonov) a za im zabezpečuje právo svätiť ďalšie vlastné sviatky. 

K článku 10

V roku 1992 sa slovenskom právnom poriadku ustanovil princíp rovnoprávnosti civilného a cirkevného sobáša. Štát garantuje registrovaným cirkvám a náboženským spoločnostiam, že manželstvo uzavreté podľa ich vnútorných predpisov má rovnaké právne postavenie ako manželstvo uzavreté občianskou formou, ak súčasne spĺňa aj podmienky ustanovené právnym poriadkom SR. 

Cirkevné rozviazanie manželstva sa musí uskutočniť v súlade s vnútornými predpismi registrovaných cirkví a náboženských spoločností, občianske rozviazanie manželstva sa spravuje právnym poriadkom SR.

Registrované cirkvi a náboženské spoločnosti uznávajú výlučne právo Slovenskej republiky upravovať štátnu evidenciu manželstiev a ich zápis v matrike. 

K článku 11

Zmluvné strany deklarujú svoj právny a politický postoj v oblasti rodiny a manželstva. Zaväzujú sa chrániť a rozvíjať rodinu a manželstvo v tomto zmysle. 

Manželstvo sa v texte nedefinuje. Z dikcie článku 10, ako aj z kontextu zmluvy však vyplýva, že ide o inštitút, ktorý korešponduje v plnej miere s právnym poriadkom SR a vnútornými predpismi registrovaných cirkví a náboženských spoločností v zmysle, v akom ho tieto poznajú v čase podpísania tejto zmluvy.

K článku 12

Zmluvné strany uznávajú prioritu práv a povinností rodičov pri výchove svojich detí. 
Ustanovuje sa princíp, podľa ktorého je výchova detí rozhodujúcou úlohou, povinnosťou a právom rodičov. To znamená, že vykonávať toto právo môžu iné osoby než rodičia len výnimočne a subsidiárne, vtedy, ak ho nemôžu vykonávať rodičia dieťaťa. Súd môže, v prípade, že výchovu detí nemôžu vykonávať z objektívnych dôvodov a v odôvodnených prípadoch rodičia, rozhodnúť, že právo a povinnosť vychovávať ich deti prejde na zástupcov rodičov. Zákon o rodine (§ 32 a nasl.) pozná niekoľko podmienok, za ktorých súdy v týchto prípadoch rozhodujú. Prechod rodičovských práv a povinností na zástupcov rodičov treba vykladať striktne a reštriktívne, teda tak, aby aplikáciou tohto pravidla nedošlo k žiadnemu neodôvodnenému obmedzeniu rodičovských práv a povinností v uvedenom zmysle.

Ustanovuje sa právo rodičov alebo platne ustanovených zástupcov na zabezpečenie mravnej a náboženskej výchovy svojich detí. Toto právo sa vykonáva vždy v súlade s presvedčením rodičov. Uvedeným právam korešponduje povinnosť štátu rešpektovať ich a zabezpečiť podmienky pre ich uplatnenie.

K článku 13		

V súlade s právom Slovenskej republiky a vnútornými predpismi  registrovaných cirkví a náboženských spoločností sa ustanovuje právo registrovaných cirkví a náboženských spoločností zriaďovať (otázka vzniku škôl a ich zaradzovania do siete), spravovať (riadiace, ekonomické, personálne a organizačné právomoci) a užívať (uplatňovanie možnosti vykonávať príslušné činnosti) školy, ktoré sú zo strany registrovaných cirkví a náboženských spoločností uznané ako cirkevné (teda predovšetkým účelovo spojené s teologickými vedami) všetkých odborov, druhov a stupňov. Predpokladá sa súlad týchto právnych vzťahov s podmienkami ustanovenými právnym poriadkom Slovenskej republiky.

Ustanovuje sa rovnaké postavenie cirkevných škôl a štátnych škôl a školských zariadení. Vyjadruje sa tiež princíp, že cirkevné školy sú rovnocennou súčasťou výchovno-vzdelávacej sústavy Slovenskej republiky, ktorú nemožno od tejto sústavy oddeľovať z hľadiska ich postavenia, práv a povinností.

Finančné zabezpečenie cirkevných škôl, vzhľadom na zložitosť otázky a s tým súvisiacu potrebnú mieru podrobnosti úpravy (najmä miera štátnych dotácií v oblasti investičných prostriedkov týkajúcich sa katolíckych cirkevných škôl, ak ide o ich umiestnenie v nehnuteľnostiach v súkromnom vlastníctve registrovaných cirkví a náboženských spoločností) upravia osobitné dohody. V prípade budúcej zmeny systému finančného zabezpečenia škôl (napríklad financovanie z rozpočtu obcí) dikcia zmluvy nebráni zahrnúť do riešenia problému aj takýto systém; ide len o vyjadrenie skutočnosti, že podrobnosti a konkrétne pravidlá finančného zabezpečenia cirkevných škôl sa presúvajú na osobitnú zmluvu.

Zmluvné strany sa zaväzujú podporovať a chrániť právo rodičov na slobodný výber školy pre ich deti. Ustanovenie práva na slobodný výber školy podmieňuje skutočnosť, že ide o záujem oboch strán. Konkrétnym obsahom tohto práva v danom kontexte je najmä možnosť vybrať si pre svoje dieťa cirkevnú školu.

Ustanovuje sa právne postavenie dokladov o absolvovaní štúdia na cirkevných školách. Základom tohto postavenia je zákaz akejkoľvek diskriminácie uvedených dokladov vo vzťahu k dokladom vydávaným v rámci štátnych škôl rovnakého alebo rovnocenného odboru, druhu a stupňa, ak sú splnené podmienky ustanovené právnym poriadkom SR pre platnosť dokladov vydávaných všetkými typmi škôl (cirkevnými, štátnymi i súkromnými). Vyjadruje sa jednak ich rovnaká platnosť a jednak ich rovnocennosť, teda formálna i obsahová stránka tejto veci. Uvedené pravidlo platí aj v oblasti vysokého školstva.

Ak vnikne požiadavka náboženskej výchovy detí v školách zo strany ich rodičov, štát bude v zmysle tohto ustanovenia povinný vytvárať primerané podmienky jej splnenie. 

Definíciu slova “dieťa” možno odvodiť z § 8 ods. 1 a 2 Občianskeho zákonníka, na ktorý odkazuje § 104 Zákona o rodine. 

Slovenská republika sa zaväzuje vytvárať podmienky pre zabezpečenie náboženskej výchovy podľa vlastného presvedčenia rodičov. Uvádzajú sa dve oblasti, ktoré sú z hľadiska uplatnenia uvedeného práva kľúčovými. Ide o zabezpečenie náboženskej výchovy detí na školách a podporu cirkevných výchovných organizácií a hnutí mladých.

Výraz “podpora” sa môže vykladať aj ako uznanie a morálna podpora a nemusí ísť o konkrétny záväzok. 

Ustanovuje sa právo registrovaných cirkví a náboženských spoločností vyučovať náboženstvo na všetkých školách výchovno-vzdelávacej sústavy v SR (v súlade s platným právnym poriadkom SR). Uplatnenie tohto práva je spojené s podmienkami, ktoré ustanovia osobitné dohody medzi SR a registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami, ktorých súčasť predmetu úpravy bude aj vyučovanie náboženstva. Tieto osobitné zmluvy musia ustanoviť podmienky výkonu uvedeného práva tak, aby nedošlo k diskriminácii práv iných registrovaných cirkví a náboženských spoločností a osôb, ktoré sa nehlásia k žiadnemu vyznaniu. To znamená a contrario, že ak uvedené podmienky splnené nebudú, cirkev alebo náboženská spoločnosť nebude mať právo na škole vyučovať náboženstvo.

Ustanovuje sa princíp rovnoprávnosti učiteľov náboženstva s učiteľmi ďalších vyučovacích predmetov. Rovnoprávne postavenie sa však podmieňuje tým, že učitelia náboženstva musia spĺňať rovnaké predpoklady ako učitelia iných vyučovacích predmetov. Uvedené predpoklady ustanoví štát vo vnútroštátnom právnom poriadku.

Ustanovuje sa aj právo registrovaných cirkví a náboženských spoločností na personálnu kontrolu pri vyučovaní náboženstva a v dôsledku toho aj obsahu vyučovania. 

Učitelia sú vo výchovno-vzdelávacom procese viazaní základnou pedagogickou dokumentáciou (učebné osnovy a učebné plány). Ustanovenie tohto odseku rešpektuje uvedené pravidlo a nemení ho. Rešpektovanie náboženského presvedčenia musí v tomto zmysle znamenať taký pedagogický a výchovný prístup, ktorý pravdivo a bez neodôvodnených negatívnych postojov umožní rozvoj osobnosti dieťaťa v súlade s jeho náboženským presvedčením, inak by sa učiteľ aj dieťa dostávali do závažného rozporu vo svedomí. Ide o komplikovanú otázku, ktorú možno upraviť len rámcovo. 

Zmluvné strany sa zaväzujú uplatňovať v pedagogickej a výchovnej práci náboženskú znášanlivosť, vytváranie pozitívneho vzťahu medzi jednotlivými cirkvami a náboženskými spoločnosťami, ako aj individuálnu stránku týchto snáh - vzájomné rešpektovanie a skutočné ponechanie slobody v cítení všetkých ľudí v oblasti náboženského presvedčenia, teda i vo vzťahu ľudí bez náboženského vyznania a ľudí s určitým náboženským vyznaním. 

V súlade s pravidlami ustanovenými touto zmluvou upravia zmluvné strany svoje vzťahy v uvedených oblastiach osobitnými dohodami. 

K článku 14

Uvedená garancia znamená slobodu registrovaných cirkví a náboženských spoločností uplatniť svoje práva v oblasti zriadenia a činnosti štruktúr duchovnej a náboženskej služby v ozbrojených silách a policajných zboroch. 

Kňazi, diakoni, absolventi bohosloveckých fakúlt a im na úroveň postavených vzdelávacích inštitúcií majú právo vykonať povinnú vojenskú službu formou duchovnej služby. Ide jednak o ich formálne zaradenie a jednak o náplň ich služby. V súlade s Ústavou SR sa však môžu rozhodnúť aj pre civilnú službu.
	
Právo účasti na bohoslužbách môže byť obmedzené len v prípade závažných, teda nie bežných, služobných povinností. Otázku, ktorá povinnosť sa v zmysle tohto ustanovenia považuje za závažnú, treba riešiť v súvislosti so zásadou, že obmedzenie práva by sa nemalo stať len subjektívnou záležitosťou, ktorú možno použiť napríklad na iný, skrytý účel.

Osobitnými dohodami upravia zmluvné strany podrobnosti o výkone duchovnej služby v ozbrojených silách (práva a povinnosti poskytovateľa duchovnej služby), o výkone povinnej vojenskej služby a civilnej služby. 

K článku 15

Ustanovuje sa právo registrovaných cirkví a náboženských spoločností vykonávať pastoračnú starostlivosť o veriacich v uvedených zariadeniach. Pastoračná starostlivosť zahrňuje najmä posväcovaciu a učiacu úlohu Cirkvi. Ide o rámcové ustanovenie, podrobnejšie pravidlá ustanovuje právny poriadok Slovenskej republiky, ktorý vytvára podmienky pre plnenie uvedeného záväzku.

K článku 16

Slovenská republika sa zaväzuje vytvoriť podmienky pre uskutočňovanie poslania registrovaných cirkví a náboženských spoločností v štátnych zariadeniach, ktoré majú vzhľadom na svoje zameranie sociálny  charakter. 

Ustanovuje sa právo osobnej účasti osôb, ktoré sa nachádzajú v týchto zariadeniach na bohoslužbách a náboženských úkonoch.

Zmluvné strany sa zaväzujú spoločne sa usilovať o vznik a fungovanie takých inštitúcií alebo činností, ktoré budú efektívne zabezpečovať starostlivosť na poli, kde štát bez účasti cirkví a náboženských spoločností nedosahuje často uspokojivé výsledky. 

K článku 17

Ustanovuje sa právo registrovaných cirkví a náboženských spoločností zriaďovať, nadobúdať a prevádzkovať zariadenia, ktoré slúžia na vzdelávaciu, výchovnú, vedeckovýskumnú, misijnú, charitatívnu, zdravotnícku a sociálnu činnosť.

V prípade vzdelávacích a výchovných zariadení ide o zariadenia iného, než školského typu, napríklad vzdelávacie centrá. 

Na uvedené zariadenia sa vzťahujú rovnaké pravidlá, ako na štátne zariadenia v oblasti povinného zdravotného poistenia.

Zabezpečuje sa rovnoprávnosť cirkevných zariadení so štátnymi v prípade ich zaradenia do siete a udelenia povolenia podľa § 38 ods. 1 zákona č. 273/1994 Z. z., § 23 a nasl. zákona č. 277/1994 Z. z. Ustanovenie sa nevzťahuje na povoľovanie alebo zaraďovanie do siete zdravotníckych zariadení. V zmysle cit. zákonov, ak ide o zariadenia, ktoré majú povolenie a sú zaradené do siete zdravotníckych zariadení, nezáleží na tom, či ide o cirkevné, súkromné alebo štátne zariadenia a zmluva teda nevytvára nový právny stav.

Rámcovo sa ustanovuje povinnosť zmluvných strán podieľať sa spoločne na finančnom zabezpečení týchto zariadení. Miera, v akej sa štát bude podieľať na ich financovaní sa neustanovuje; táto otázka sa bude riešiť v osobitnej dohode o finančnom zabezpečení registrovaných cirkví a náboženských spoločností. V prípade zmien v systéme finančného zabezpečenia (prechod na obce a pod.) dikcia textu nebráni zahrnúť do riešenia aj tento vývoj.

K článku 18

Slovenská republika a registrované cirkvi a náboženské spoločnosti deklarujú svoj východiskový postoj k poslaniu spoločenských informačných prostriedkov ako prostriedku uplatňovania základných ľudských práv v uvedených oblastiach. Ide o princíp, ktorý je jedným z východísk pre interpretáciu celej zmluvy.

Záväzok zmluvných strán rešpektovať vzájomne uvedené práva a slobody je potvrdením a zdôraznením nezávislosti a autonómie štátu a registrovaných cirkví a náboženských spoločností. Ide tiež o garanciu dôležitých ľudských práv zo strany Slovenskej republiky. Dikcia zahrňuje klasické i novodobé druhy informačných prostriedkov.

Podľa čl. 26 ods. 2 Ústavy SR sa podnikanie v oblasti rozhlasu a televízie môže viazať na povolenie štátu, pričom podmienky ustanoví zákon. Na používanie rozhlasových a televíznych prostriedkov a zariadení musí cirkev alebo náboženská spoločnosť získať príslušné oprávnenie v súlade so zákonom č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii a o zmene zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách. 

Rámcovo sa ustanovuje právo cirkví a náboženských spoločností vstupovať do vysielania spoločenských oznamovacích prostriedkov. 

K článku 19

Registrované cirkvi a náboženské spoločnosti, ako právnické osoby majú rovnaké majetkové práva ako iné právnické osoby. Majetkové otázky možno riešiť len v súlade s podmienkami ustanovenými právnym poriadkom Slovenskej republiky.

K článku 20

Otázky finančného zabezpečenia registrovaných cirkví a náboženských spoločností budú predmetom úpravy osobitnej dohody. Zmluva ustanovuje vecné princípy, ktoré bude osobitná dohoda rešpektovať a z ktorých bude vychádzať:

Osobitná dohoda o finančnom zabezpečení nemusí určiť výšku finančného zabezpečenia kvantitatívnym spôsobom, ale môže obsahovať aj iné spôsoby, ktoré dostatočne konkrétne určia spodnú hranicu finančného zabezpečenia registrovaných cirkví a náboženských spoločností z prostriedkov štátneho rozpočtu. 

Do uzavretia osobitnej dohody o finančnom zabezpečení registrovaných cirkví a náboženských spoločností sa bude postupovať podľa platného právneho poriadku SR.

V osobitnej dohode by sa mala zároveň určiť aj miera štátneho finančného zabezpečenia registrovaných cirkví a náboženských spoločností v oblastiach školstva, zdravotných a sociálnych zariadení a ochrany kultúrnych pamiatok. Ide o oblasti, v ktorých má Slovenská republika záujem spolu sa podieľať na ich zabezpečení, nakoľko tieto súvisia s ústavným právom občanov na ich bezplatné využívanie za ustanovených podmienok.

V prípade, ak by sa financovanie v niektorých oblastiach (napríklad školstvo, zdravotnícke a sociálne služby, či ochrana kultúrnych pamiatok) dostalo čiastočne (alebo úplne) do sféry financovania obcí alebo iného verejného zdroja financií, ustanovenie nie je prekážkou pre odlišnú zmluvnú úpravu. 

Miera finančného zabezpečenia môže byť ustanovená zákonom alebo môže zo zákona vychádzať. Obsah osobitnej dohody o finančnom zabezpečení registrovaných cirkví a náboženských spoločností, ako aj čas jej uzavretia závisia na slobodnej voľbe zmluvných strán. 

Do oblasti finančného príjmu registrovaných cirkví a náboženských spoločností patrí aj otázka zbierok v kostoloch a na miestach na to určených príslušnou autoritou registrovaných cirkví a náboženských spoločností. Kostolná zbierka je uznávanou formou získavania finančných prostriedkov, čo sa týka tak spôsobu, jej uskutočňovania i účelu.. 

Ustanovenie umožňuje, aby prípadné oslobodenie od cla a dane ustanovili osobitné dohody v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky. 

K článku 21

Predmety a objekty, ktoré sú kultúrnymi pamiatkami, sú dedičstvom, ktoré by mal zveľaďovať aj štát, napriek skutočnosti, že môžu byť vo vlastníctve registrovaných cirkví a náboženských spoločností. Ustanovuje sa preto povinnosť chrániť toto dedičstvo tak štátom, ako registrovanými cirkvami a náboženskými spoločnosťami.

Vyjadruje sa zásada, že registrované cirkvi a náboženské spoločnosti majú právo stavať a upravovať kostoly a cirkevné budovy. Toto právo môže uplatňovať len v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky.

K článku 22

Ustanovuje sa obvyklý spôsob riešenia sporov v oblasti výkladu a vykonávania zmluvy.

K článku 23

Zvolený postup schvaľovania rešpektuje postavenie Národnej rady Slovenskej republiky ako jediného ústavodarného a zákonodarného orgánu Slovenskej republiky a jeho cieľom je v súlade s  obsahom Ústavy SR ustanoviť proces schvaľovania vnútroštátnej zmluvy v ústavnom poriadku Slovenskej republiky (proces schvaľovania do určitej miery sleduje proces schvaľovania medzinárodnej zmluvy prezidentského typu, akou je aj Základná zmluva medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou).

Zmluva predpokladá schválenie vládou Slovenskej republiky, ktorá podľa článku 119 písm. i) rozhoduje o zásadných otázkach vnútornej a zahraničnej politiky.

Vyslovenie súhlasu Národnou radou Slovenskej republiky so zmluvou umožňuje článok 86 Ústavy Slovenskej republiky, v ktorom sa uvádza demonštratívny výpočet kompetencií Národnej rady Slovenskej republiky. 

Nadobudnutie platnosti zmluvy podpisom prezidenta Slovenskej republiky vychádza z článku 101 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého prezident reprezentuje Slovenskú republiku dovnútra i navonok. 

K článku 24

Ustanovuje sa spôsob zmien a doplnení zmluvy.

K článku 25

Jednotlivé registrované cirkvi a náboženské spoločnosti majú ako strany tejto zmluvy rovnocenné postavenie a zároveň majú právo uzatvárať osobitné dohody na vykonanie tejto zmluvy uzatvárať aj samostatne. 

Ustanovuje sa možnosť, aby registrované cirkvi a náboženské spoločnosti poverili Ekumenickú radu cirkví v Slovenskej republike, aby v ich mene koordinovala postup registrovaných cirkví a náboženských spoločností, zastupovala jej záujmy a konala v jej mene (uvedené zároveň predznačuje možné postavenie Ekumenickej rady cirkví v Slovenskej republike, ktoré by tento orgán v budúcnosti mohol zaujať aj v rámci právneho poriadku Slovenskej republiky). 

K zmluve môžu pristúpiť aj ďalšie cirkvi a náboženské spoločnosti registrované podľa zákona č. 308/1991 v znení zákona č. 394/2000 Z. z. zmluva rovnako aj s umožňuje, aby niektorá z registrovaných cirkví a náboženských spoločností od zmluvy odstúpila.