Návrh komentára vlády Slovenskej republiky k následným informáciám Konfederácie odborových zväzov Slovenskej republiky a Odborového združenia železničiarov, ktoré podali vo forme vyhlásenia zo dňa 20. mája 2002 na podporu ich sťažnosti adresovanej Medzinárodnému úradu práce do Ženevy vo veci obmedzovania práva na štrajk (prípad č. 2094)

Vláda SR súhlasí s komentárom vlády Slovenskej republiky k následným informáciám Konfederácie odborových zväzov Slovenskej republiky a Odborového združenia železničiarov, ktoré podali vo forme vyhlásenia zo dňa 20. mája 2002 na podporu ich sťažnosti adresovanej Medzinárodnému úradu práce do Ženevy vo veci obmedzovania práva na štrajk (prípad č. 2094) podľa článku 24 a článku 25 Ústavy Medzinárodnej organizácie práce v tomto znení:

“Vláda SR venovala predmetnej sťažnosti vo veci obmedzovania práva na štrajk v Železniciach SR náležitú pozornosť. Vláda SR pripomína a trvá na skutočnostiach uvedených v uznesení vlády č. 422 zo dňa 16. mája 2001 a v uznesení vlády SR č. 72 z 23. januára 2002 (pozrite prílohu). Text týchto uznesení vlády SR po preklade do anglického jazyka spolu s ďalšou súvisiacou dokumentáciou sa zaslal Medzinárodnému úradu práce do Ženevy.

	Podanie označené Konfederáciou odborových zväzov SR a Odborovým združením železničiarov zo dňa 20. mája 2002 ako následné informácie vo forme vyhlásenia na podporu ich sťažnosti adresovanej Medzinárodnému úradu práce do Ženevy vo veci obmedzovania práva na štrajk (prípad č. 2094) reaguje na skutočnosti uvedené v uznesení vlády SR č. 72 z 23. januára 2002. Obidve odborové organizácie nesúhlasia s tým, že vláda SR označila ich pripravovaný štrajk (14. júna 2001) ako protestný (politický) štrajk a ktorý sa týka otázok idúcich za inštitút slobody združovania. Ďalej vo svojom stanovisku uvádzajú, že základná a principiálna chyba vlády SR je nesprávne posudzovanie kategorizácie štrajkov, ktoré je v rozpore so Zásadami Medzinárodnej organizácie práce o práve na štrajk.

	Zásady Medzinárodnej organizácie práce o práve na štrajk (ILO Principles concerning the Right to Strike, Bernard Gernigon, Alberto Odero, Horacio Guido, Copyright © International Labour Organization 1998) na str. 13 ciele štrajku uvádzajú – 

“Povaha požiadaviek sledovaných štrajkom môže byť rozdelená na kategóriu

a) pracovnú (sledovanie zaručenia alebo zlepšenia pracovných alebo životných podmienok pracovníkov),
b) odborovú (sledovanie zaručenia alebo rozvoja práv odborových zväzov a ich predstaviteľov) alebo
c) politickú.

Prvé dve kategórie nespôsobujú žiadne osobitné problémy, pretože výbor pre slobodu združovania od začiatku jasne uvádza vo svojich rozhodnutiach, že ide o zákonné požiadavky. Avšak v rámci tretej kategórie požiadaviek by bolo potrebné rozlišovať, či tieto priamo a okamžite ovplyvňujú pracovníkov, ktorí požadujú štrajk. Týka sa to politického štrajku a solidárneho štrajku. Teraz je tu potrebné si všimnúť, že výbor pre slobodu združovania a výbor expertov o aplikácii dohovorov a odporúčaní Medzinárodnej organizácie práce odmietajú názor, že právo na štrajk by sa malo obmedziť len na pracovné spory, ktoré možno vyriešiť podpísaním kolektívnej zmluvy.

Na základe definície k “organizáciám pracovníkov” obsiahnutú v čl. 10 Dohovoru Medzinárodnej organizácie práce o slobode združovania a ochrane práva organizovať sa č. 87 z roku 1948 (Slovenská republika je dohovorom viazaná – Oznámenie Federálneho Ministerstva zahraničných vecí Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky č. 489/1990 Zb. a bod 28 Oznámenia Ministerstva zahraničných vecí SR č. 110/1997 Z. z. o potvrdení sukcesie Slovenskej republiky do záväzkov z príslušných mnohostranných zmluvných dokumentov Medzinárodnej organizácie práce, ktorých depozitárom je generálny riaditeľ Medzinárodného úradu práce, ďalej len “Dohovor MOP č. 87”), výbor pre slobodu združovania vyslovuje názor, že “štrajk, ktorého povaha je výslovne politická....nepatrí do rámca zásad slobody združovania”. Aj keď výbor jasne uviedol, že “je to tak len pokiaľ odborové organizácie nepripustia, aby ich pracovné požiadavky nadobudli čisto politický aspekt, takže sa môžu zákonne dožadovať, že by sa nemalo zabraňovať v ich činnostiach”, výbor tiež označil za veľmi ťažké jasne stanoviť rozdiel medzi tým, čo je politické a tým, čo je presne povedané odborové z hľadiska charakteru a uviedol, že tieto dva pohľady sa prekrývajú.
	
Z tohto dôvodu výbor pre slobodu združovania vo svojom následnom rozhodnutí dospel k záveru, že pracovné a hospodárske záujmy, ktoré pracovníci chránia výkonom práva na štrajk sa nielenže dotýkajú lepších pracovných podmienok alebo kolektívnych požiadaviek pracovnej povahy, ale tiež hľadajú riešenie otázok hospodárskej a sociálnej politiky. Výbor zároveň uvádza, že pracovníci a ich organizácie by mali vyjadriť vlastnú nespokojnosť s hospodárskymi a sociálnymi záležitosťami, ktoré ovplyvňujú záujmy pracovníkov v prípadoch, ktoré presahujú pracovné spory, ktoré je možné vyriešiť podpísaním kolektívnej zmluvy. Napriek tomu opatrenie pracovníkov má byť iba vyjadrením protestu a nemá byť nasmerované k narušeniu zmieru. V tejto súvislosti výbor pre slobodu združovania uvádza, že “vyhlásenie nezákonnosti vnútroštátneho štrajku protestujúcemu proti sociálnym a pracovným dôsledkom hospodárskej politiky vlády a zákaz štrajku znamenajú vážne porušenie slobody združovania”. V nadväznosti na to by bolo vhodné dodať, že stanovené zásady sa vzťahujú k štrajku na miestnej úrovni, ako aj ku generálnym štrajkom, ktoré majú z hľadiska svojej povahy značne politický podtext. 
	
Názor výboru pre slobodu združovania v prípadoch, ak požiadavky sledované štrajkovým opatrením sú niektoré pracovnej povahy alebo odborovej povahy a iné politickej povahy je taký, že uznáva zákonnosť štrajku v prípade, keď vyjadrené pracovné požiadavky alebo odborové požiadavky sa nezdali byť iba zámienkou zakrývajúcou čisto politické ciele, ktoré nie sú spojené s presadzovaním a ochranou záujmov pracovníkov.
	
Výbor pre slobodu združovania tiež jasne uviedol, že štrajk výslovne politického charakteru nepatrí do rámca slobody združovania. Avšak problémom zostáva skutočnosť, že je často nemožné rozlíšiť v praxi medzi politickými a pracovnými aspektmi štrajku, nakoľko politika schválená vládou má často okamžité dôsledky pre pracovníkov alebo zamestnávateľov; ide napríklad o prípad generálneho zmrazenia mzdy a cien.

Podľa názoru výboru pre slobodu združovania organizácie zodpovedné za ochranu sociálno-ekonomických a pracovných záujmov pracovníkov majú mať v zásade možnosť použiť štrajkové opatrenie na podporu svojho postavenia pri hľadaní riešenia hlavných trendov sociálnej a hospodárskej politiky, ktoré majú priamy dopad na ich členov a pracovníkov vo všeobecnosti, najmä pokiaľ ide o zamestnanosť, sociálnu ochranu a životnú úroveň”.
 
Vláda Slovenskej republiky zaradila pripravovaný štrajk Odborového združenia železničiarov na základe povahy požiadaviek uplatňovaných prostredníctvom štrajku ako štrajk protestný (politický) štrajk a nie do kategórie štrajku pracovného, alebo do kategórie štrajku odborového. V súhrnnej informácii Odborového združenia železničiarov č. j. 1274/2001 zo dňa 8. júna 2001, vydanej z dôvodu koordinácie štrajku v jednotlivých regiónoch, sa okrem iného uvádza: “Oznamujeme všetkým, že pripravovaný štrajk na deň 14. júna 2001 nie je štrajkom podľa zákona o kolektívnom vyjednávaní. Cieľom tohto štrajku je ochrana hospodárskych a sociálnych záujmov zamestnancov Železníc SR.” Z uvedeného vyplýva, že cieľ štrajku bol namierený proti transformácii a reštrukturalizácii Železníc SR a proti rozdeleniu Železníc SR na dva subjekty a nemal priamo pracovnú povahu. Cieľom štrajku bolo tiež vyzvať poslancov Národnej rady Slovenskej republiky (parlament Slovenskej republiky), aby neschválili návrhy zákonov rozdeľujúce Železnice SR na dva subjekty.  

	Povaha požiadaviek pripravovaného štrajku spočívala v nesúhlase Odborového združenia železničiarov s transformáciou a reštrukturalizáciou Železníc SR, s rozdelením Železníc SR na dva subjekty, a s postupným znižovaním pracovníkov v Železniciach Slovenskej republiky. Vyjadrovanie protestu proti týmto opatreniam vedenia Železníc SR nemali priamo pracovnú povahu alebo priamo odborovú povahu a komplexný nesúhlas Odborového združenia železničiarov smeroval proti podstate koncepcie navrhovanej transformácie a reštrukturalizácie Železníc Slovenskej republiky.

Kategória štrajku, ktorý má priamo pracovnú povahu spočíva v obhajobe záujmov a práv zamestnancov a to najmä v oblasti

-	mzdových podmienok zamestnancov;
-	riadnych podmienok práce a zamestnania;
                   pracovného času a času odpočinku po práci,
                   vzniku, zmien a skončenia pracovného pomeru,
                   hromadného prepúšťania, poskytovanie odstupného a odchodného
                   pri skončení pracovného pomeru,
                   uspokojovanie nárokov zamestnancov pri platobnej neschopnosti
                   ich zamestnávateľa,
                   nárokov z neplatného skončenia pracovného pomeru,  
-	bezpečných a zdravých pracovných podmienok a ich zlepšovanie; 
                   ochrana práce,
                   náhrada škody a odškodňovanie pracovných úrazov a chorôb
                   z povolania a pod.

	Kategória štrajku, ktorý má priamo odborovú povahu spočíva v obhajobe odborových práv a to najmä v oblasti

-	plurality odborov,
-	vzniku odborových organizácií, zákazu odborových organizácií,
-	obmedzovania počtu odborových organizácií,
-	zvýhodňovanie niektorých odborových organizácií na úkor iných odborových organizácií zo strany štátu (štátnych orgánov) alebo zamestnávateľov,
-	obmedzovanie právomocí a činností odborových organizácií,
-	prenasledovanie odborových predstaviteľov za ich odborovú činnosť a pod. 

Reštrukturalizácia a transformácia zamestnávateľa nepatrí do spolurozhodovacej právomoci vedenia zamestnávateľa a odborov, ale do roviny prerokovania vedenia zamestnávateľa s odborovou organizáciou. Odborová organizácia má právo na informácie zo strany vedenia ohľadom reštrukturalizácie a transformácie zamestnávateľa. Vedenie Železníc Slovenskej republiky v súlade s § 18 odsekom 2 písm. a) a b) Zákonníka práce (zákon č. 65/1965 Zb. v znení neskorších predpisov) poskytlo informácie a prerokovalo s Odborovým združením železničiarov otázky spojené s reštrukturalizáciou a transformáciou Železníc SR (uvedené rovnako platí aj podľa Zákonníka práce, ktorý nadobudol účinnosť 1. apríla 2002 /zákon č. 311/2001 Z. z. v znení neskorších predpisov - § 233, § 234/). V záujme realizácie ustanovení § 18 Zákonníka práce a v súlade s bodom 1 písm. c) Kolektívnej zmluvy Železníc SR na roky 2000-2001, ako aj ustanovení § 2 odseku 1 a 2 zákona č. 120/1990 Zb., ktorým sa upravujú niektoré vzťahy medzi odborovými organizáciami a zamestnávateľmi v znení neskorších predpisov príslušní zástupcovia Železníc SR poskytujú pre všetky príslušné odborové orgány potrebné ústne alebo písomné informácie, doklady a konzultácie. Prerokovaním sa rozumie aj účelové stretnutie príslušného odborového orgánu a povereného zástupcu zamestnávateľa. Vedenie Železníc SR predložilo Odborovému združeniu železničiarov – “Projekt transformácie a reštrukturalizácie Železníc SR. Projekt okrem iného podrobne rozpracoval sociálne dôsledky redukcie pracovných miest. V projekte sa vypracovali “Hlavné smery postupu pri transformácií Železníc SR v oblasti ľudských zdrojov”, ktorý obsahuje “Program zamestnanosti” v súvislosti s racionalizačnými a organizačnými zmenami, v dôsledku ktorých bude postupne dochádzať k uvoľňovaniu zamestnancov v súlade so Zákonníkom práce a zákonom č. 195/1991 Zb. o odstupnom poskytovanom pri skončení pracovného pomeru v znení zákona č. 10/1993 Z. z. a príslušnými kolektívnymi zmluvami. Projekt transformácie a reštrukturalizácie Železníc SR bol prerokovaný v Rade hospodárskej a sociálnej dohody SR v súlade so zákonom č. 106/1999 Z. z. o hospodárskom a sociálnom partnerstve (zákon o tripartite) a vláda SR svojím uznesením č. 830 zo dňa 18. októbra 2000 ho schválila.

V prípade, že Projekt transformácie a reštrukturalizácie Železníc SR by neobsahoval časť “Hlavné smery postupu pri transformácií Železníc SR v oblasti ľudských zdrojov” a nezahŕňal “Program zamestnanosti”, pri ktorom v súvislosti s racionalizačnými a organizačnými zmenami (opatreniami) by v rozpore so Zákonníkom práce a ďalšími právnymi predpismi a platnými kolektívnymi zmluvami dochádzalo k protizákonnému uvoľňovaniu zamestnancov, nevyplateniu odstupného, alebo iných nárokov zamestnancov pri skončení pracovného pomeru,  potom štrajk na základe takýchto skutočností by bol zákonný a oprávnený a zaradili by sme ho do kategórie štrajku ako štrajk pracovný podľa Zásad Medzinárodnej organizácie práce o práve na štrajk, keďže tieto skutočnosti nenastali, pripravovaný štrajk zo strany Odborového združenia železničiarov zaraďuje vláda SR do kategórie protestného (politického) štrajku.

Vláda SR tiež pripomína, že zákonodarstvo Slovenskej republiky upravuje právo na štrajk v súvislosti s kolektívnymi spormi - so sporom o uzavretie kolektívnej zmluvy alebo v súvislosti so sporom o plnenie záväzkov kolektívnej zmluvy, z ktorých nevznikajú nároky jednotlivým zamestnancom (zákon č. 2/1991 Zb. o kolektívnom vyjednávaní v znení neskorších predpisov) a výslovne neupravuje zákonom podmienky pre vyhlásenie tzv. protestného (politického) štrajku, a vláde SR nie sú známe právne úpravy o takejto kategórii štrajkov niekde v zahraničí. Na strane druhej, keď vychádzame z aplikácie článku 2 odseku 3 Ústavy Slovenskej republiky (č. 460/1992 Zb. v znení neskorších predpisov, ďalej len “Ústava Slovenskej republiky”) – “Každý môže konať, čo nie je zákonom zakázané, a nikoho nemožno nútiť, aby konal niečo, čo zákon neukladá”, ako aj zo Zásad Medzinárodnej organizácie práce o práve na štrajk, vláda SR si dovoľuje konštatovať, že takýto druh štrajku mohlo Odborové združenie železničiarov uskutočniť a vláda SR nemohla ovplyvniť stav a situáciu, že samotné Odborové združenie železničiarov pripravovaný štrajk odvolalo. Na základe vyššie uvedeného je málo presvedčivá argumentácia zo strany Odborového združenia železničiarov, že prekážkou uskutočnenia štrajku bolo chovanie, opatrenia, príkazy a úkony vedenia Železníc SR, ktorými údajne brutálne zastrašovalo zamestnancov a vyhrážalo sa im prepustením, ak sa zúčastnia štrajku, ktorý pripravovalo Odborové združenie železničiarov. Vedenie Železníc SR podalo žalobu na príslušný súd, aby súd rozhodol, či oznámený štrajk je zákonný alebo je nezákonný. K rozhodnutiu súdu nedošlo pretože štrajk sa neuskutočnil a súd zastavil súdne konanie, pretože predmet sporu zanikol. Vláda SR si dovoľuje uviesť, že keby aj k štrajku došlo, súd pri svojom rozhodovaní o zákonnosti alebo nezákonnosti štrajku by prihliadal okrem iného aj na vyššie uvedené skutočností.

Vláda SR ďalej znovu potvrdzuje, že všetky demokratické inštitúty a nástroje demokracie pri procese prerokúvania a schvaľovania transformácie a reštrukturalizácie Železníc Slovenskej republiky sa zachovali. Sloboda prejavu, sloboda zhromažďovania a sloboda vyjadrenia protestu sa uplatnili a dodržali, žiadna osoba nebola uväznená, prenasledovaná alebo prepustená zo zamestnania za prejavený názor v predmetnej veci. Protestné zhromaždenie odborárov, ktoré sa uskutočnilo pred Úradom vlády SR dňa 28. marca 2001 a ktorého sa zúčastnilo 5000 zamestnancov - železničiarov nebolo zo strany štátnych orgánov ani zo strany vedenia Železníc SR zakázané alebo inak obmedzované a ani sa nevyvodili voči jeho organizátorom a účastníkom žiadne dôsledky. Činnosť odborových organizácií (teda aj štrajková činnosť odborových organizácií) nebola obmedzená zákonom podľa možností, ktoré upravuje článok 8 odsek 1 písm. c) Medzinárodného paktu o hospodárskych, sociálnych a kultúrnych právach, ktorým je Slovenská republika viazaná (vyhláška ministra zahraničných vecí č. 120/1976 Zb.) v nadväznosti na čl. 37 odsek 3 Ústavy Slovenskej republiky, ako aj v nadväznosti na čl. 2 odsek 3 Ústavy Slovenskej republiky – “Každý môže konať, čo nie je zákonom zakázané, a nikoho nemožno nútiť, aby konal niečo, čo zákon neukladá”. Štátne orgány v Slovenskej republike svojou činnosťou nezabraňovali Odborovému združeniu železničiarov realizovať predmetný štrajk a štrajk sa mohol uskutočniť v súlade s citovaným textom čl. 2 odseku 3 Ústavy Slovenskej republiky, pretože v Slovenskej republiky neexistuje zákon, ktorý by výslovne upravoval protestné (politické) štrajky, teda štrajky mimo inštitút slobody združovania a kolektívneho vyjednávania. Vláda SR a sociálni partneri pri rokovaní o predmetnej sťažnosti vyjadrili názor, že nie je potreba prijať osobitný zákon, ktorý by výslovne upravoval iba otázky protestných (politických) štrajkov najmä v súvislosti s aplikáciou čl. 3 a čl. 10 Dohovoru MOP č. 87.

	Vo vyhlásení obidvoch odborových organizácií zo dňa 20. mája 2002 sa uvádza, že v schválenom uznesení vlády SR č. 73 z roku 2002 sa úmyselne prehliada faxová správa č. 210 z 12. júna 2001 podpísaná riaditeľom Železníc Slovenskej republiky p. Ing. Andrejom Egyedom a opatrenie č. 13/2001 podpísané riaditeľom divízie dopravnej cesty z 12. júna 2001, ktoré obsahujú hrubé zastrašovanie zamestnancov, ak sa zúčastnia štrajku. Vláda SR si dovoľuje poukázať na skutočnosť, že vedenie Železníc SR malo právo vyjadriť svoj názor a stanovisko na pripravovaný štrajk zo strany Odborového združenia železničiarov. Forma a obsah takéhoto vyjadrenia mali vychádzať zo zásady, že výkon práv a povinností vyplývajúcich z pracovnoprávnych vzťahov musí byť v súlade s pravidlami slušnosti a občianskeho spolužitia (čl. III posledná veta Základných zásad Zákonníka práce – zákon č. 65/1965 Zb. v znení neskorších predpisov; obdobne je to vyjadrené aj v Zákonníku práce, ktorý nadobudol účinnosť 1. apríla 2002 – zákon č. 311/2001 Z. z. v znení neskorších predpisov – čl. 2 druhá veta – výkon práv a povinností vyplývajúcich z pracovnoprávnych vzťahov musí byť v súlade s dobrými mravmi; nikto nesmie tieto práva a povinnosti zneužívať na škodu druhého účastníka pracovnoprávneho vzťahu alebo spoluzamestnancov). Zamestnávateľ (vedenie zamestnávateľa, vedúci zamestnanci) pri riadení svojho pracovného procesu vydáva pokyny. Podľa § 73 odseku 1 písm. a) Zákonníka práce (zákon č. 65/1965 Zb. v znení neskorších predpisov, poznámka v tom čase platného a účinného zákona) je zamestnanec okrem iného “povinný plniť pokyny nadriadených vydané v súlade s právnymi predpismi” (poznámka rovnako to platí aj podľa § 81 písm. a) Zákonníka práce, ktorý nadobudol účinnosť 1. apríla 2002 – zákon č. 311/2001 Z. z. v znení neskorších predpisov). Pokyny vyjadrené v  uvedených opatreniach vedenia Železníc SR vo vzťahu k podriadeným zamestnancom v tom smere, že ak sa zamestnanci zúčastnia štrajku, budú voči ním vyvodené opatrenia za porušenie pracovnej disciplíny, takéto pokyny, mohli byť označené zo strany Odborového združenia železničiarov ako “pokyny, ktoré nie sú v súlade s právnymi predpismi” a v tomto smere informovať a poučiť svojich členov a zamestnancov Železníc SR, aby takéto pokyny nerešpektovali, najmä vo vzťahu k aplikácii čl. 3 a čl. 10 Dohovoru MOP č. 87, ako aj k aplikácii čl. 2 odseku 3 Ústavy Slovenskej republiky, pretože podľa čl. 154c Ústavy Slovenskej republiky je Dohovor MOP č. 87 súčasťou právneho poriadku Slovenskej republiky. Dohovor MOP č. 87 je medzinárodná zmluva, ktorá má prednosť pred zákonmi Slovenskej republiky podľa čl. 7 odseku 5 Ústavy Slovenskej republiky. Odborové združenie železničiarov však takúto možnosť, ktorú poskytuje právny poriadok SR nevyužilo, ale radšej odvolalo štrajk. Bola tu aj možnosť zo strany Odborového združenia železničiarov určovacou žalobou sa domáhať na príslušnom súde, či pokyny vedenia Železníc SR (pokyny nadriadených voči podriadeným) v tom smere, že ak sa zamestnanci zúčastnia štrajku, budú voči ním vyvodené opatrenia za porušenie pracovnej disciplíny, sú alebo nie sú v súlade s právnymi predpismi v súvislosti s aplikáciou § 73 odseku 1 písm. a) Zákonníka práce (zákon č. 65/1965 Zb. v znení neskorších predpisov)...”zamestnanci sú povinní plniť pokyny nadriadených vydané v súlade s právnymi predpismi”, to znamená, že zamestnanci nemusia splniť pokyny svojich nadriadených, ak takéto pokyny nie sú v súlade s právnymi predpismi. Takýto postup Odborové združenie železničiarov nevyužilo a vláda SR nemôže ovplyvniť stav a situáciu, keď príslušný subjekt nevyužije možnosti, ktoré umožňuje právny poriadok Slovenskej republiky pri obhajobe záujmov a práv svojich členov a zamestnancov a namiesto naznačeného konania odvolá pripravovaný štrajk a argumentuje tým, že v štrajku bráni vedenie zamestnávateľa. Rovnako mohlo Odborové združenie železničiarov postupovať aj pri iných skutočnostiach uvedených v predmetných opatreniach vedenia Železníc SR. Vedenie Železníc SR, ako už bolo uvedené, podalo žalobu na príslušný súd, aby súd rozhodol, či pripravovaný štrajk bol alebo nebol zákonný, a pre skutočnosť, že Odborové združenie železničiarov samo odvolalo štrajk, súd nemohol rozhodnúť v predmetnej veci.

Železnice SR ako dopravca poskytujúci verejné služby najmä na základe uzavretých príslušných zmlúv v železničnej osobnej a nákladnej doprave mali povinnosť počas zamýšľaného konania štrajku (14. júna 2001) zabezpečiť plynulosť dopravy, ochranu cestujúcich a tovaru a verejného poriadku v železničných staniciach, čo v rámci platného zákonného a zmluvného rámca aj pripravovali uskutočniť. Opatrenie č. 13/2001, na ktorého znenie Konfederácia odborových zväzov SR a Odborové združenie železničiarov upozorňujú nemohlo byť záväzné pre zamestnancov Železničnej polície, ktorí funkčne nespadajú pod právomoc riaditeľa Divízie dopravnej cesty, ale plnia výlučne rozkazy generálneho riaditeľa Železničnej polície a ministra dopravy, pôšt a telekomunikácií. Z uvedeného vyplýva, že obvinenia uvedených odborových organizácií, podľa ktorých sa železničná polícia mala počas oznámeného štrajku podieľať na nátlakových akciách na zamestnancov Železníc SR sa nezakladá na reálnom základe. Generálny riaditeľ Železničnej polície rozkazom č. 38 zo dňa 12. júna 2001 vydal opatrenia na zvýšenú ochranu verejného poriadku, objektov a zariadení Železníc SR, prepravovaných zásielok, bezpečnosť osôb a majetku. V uvedenom rozkaze č. 38 sa okrem iného uvádza: “Dôrazne upozorňujem na zabezpečenie a plnenie úloh vyplývajúcich z tohto rozkazu tak, aby policajti Železničnej polície velení do výkonu služby žiadnym spôsobom nezasahovali do prípravy, priebehu a organizácie plánovaného štrajku (14. júna 2001) a neprejavovali podporu účastníkom štrajku alebo zamestnancom Železníc SR, ktorí sa ho odmietli zúčastniť”.

Vo faxovej správe č. 210 z 12. júna 2001 podpísanej generálnym riaditeľom Železníc Slovenskej republiky p. Ing. Andrejom Egyedom, ktorú Odborové združenie železničiarov osobitne zdôrazňuje, generálny riaditeľ Železníc SR ako zamestnávateľ vyslovil názor a stanovisko k pripravovanému štrajku a upozornil zamestnancov na skutočnosť, že považuje pripravovaný štrajk za nezákonný a taktiež na možné právne dôsledky protestného štrajku v prípade jeho vyhlásenia súdom za nezákonný, ako trestnoprávne tak i pracovnoprávne. Takéto stanovisko a názor generálneho riaditeľa vychádzali z aplikácie § 74 Zákonníka práce (zákon č. 65/1965 Zb. v znení neskorších predpisov – základné povinnosti vedúcich zamestnancov). Vláda SR nepovažuje vyjadrený názor a stanovisko zo strany generálneho riaditeľa Železníc SR ohľadom pripravovaného štrajku ako konanie, ktorým by sa porušoval právny poriadok SR a bránilo sa vo výkone práva na štrajk, postupoval v súlade so zákonom (§ 74 Zákonníka práce). Odborové združenie železničiarov mohlo informovať a poučiť svojich členov a zamestnancov, aby neprihliadali na stanovisko a názor generálneho riaditeľa Železníc SR ohľadom pripravovaného štrajku a vyslovených trestnoprávnych a pracovnoprávnych dôsledkov vyplývajúcich z neho; túto možnosť uvedená odborová organizácia nevyužila a konala tak, že odvolala pripravovaný štrajk.”      

Medzinárodný úrad práce

4, route des Morillons
CH – 1211 GENÈVE
Telephone direct (22)  799
                  central (22) 799 61 11
Fac-similé (22) 798 86 85
E-mail : ilo@ilo.org
Site internet: www.ilo.org

Minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR;
Špitálska ul. 6
Sk - 816 43 Bratislava
Slovenská republika

TUR - 1 - 342 - 1

Prípad č. 2094 prebiehajúci pred výborom pre slobodu združovania

Vážený pane,

dovoľujem si Vás informovať, že Odborové združenie železničiarov adresovalo Medzinárodnému úradu práce oznámenie zo dňa 20. mája 2002 o následných informáciách na podporu svojej sťažnosti.

Prikladám týmto kópiu tohto oznámenia a bol by som povďačný, ak by ste poslali komentár od Vašej vlády o záležitostiach uvedených v ňom, čo možno najskôr.

                                                                  S úctou
                                                      za generálneho riaditeľa
                                                     Jean-Claude Javillier  v. r.
                                               riaditeľ odboru medzinárodných   
                                                            pracovných noriem

Konfederácia odborových zväzov Slovenskej republiky
                                           Odborárske nám. č. 3, 815 70 Bratislava

Medzinárodný úrad práce
do pozornosti p. Bernarda Gernigona,
vedúceho oddelenia pre slobodu združovania,
odboru medzinárodných pracovných noriem

CH-1211 Ženeva 22                            došlo 3. júna 2002
                                                             Ženeva, 009362
                                                             Ref. : TUR 1- 342 - 1

                                                          20. mája 2002, Bratislava
                                                          OMV/113/2002 - em/ma

Predmet:  Vyhlásenie Konfederácie odborových zväzov SR a Odborového združenia železničiarov o riešení druhej časti sťažnosti zo 7. júla 2001 adresovanej Medzinárodnému úradu práce do Ženevy vo veci obmedzovania práva na štrajk 

Odborové združenie železničiarov Slovenskej republiky (ďalej len "OZZ") podalo sťažnosť na Medzinárodný úrad práce v Ženeve (prípad č. 2094) z 18. júla 2000, ktorá sa týka obmedzovania práva na štrajk.

Konfederácia odborových zväzov SR (ďalej len "KOZ SR"), ako aj OZZ oceňujú pomoc Medzinárodného úradu práce pri riešení problémov práva na štrajk vzťahujúcich sa k schváleniu kolektívnych zmlúv. V dôsledku tejto pomoci a výsledkom sociálneho dialógu medzi sociálnymi partnermi bola zmena zákona o kolektívnom vyjednávaní v tomto rozsahu:

-	uskutočnenie štrajku, o ktorom sa rozhoduje tajným hlasovaním a od odborového orgánu sa nevyžaduje predložiť zoznam pracovníkov, ktorí sa zúčastňujú štrajku,
-	a že príslušný odborový orgán rozhoduje o uskutočnení štrajku a nepotrebuje predchádzajúci súhlas nadpolovičnej väčšiny všetkých pracovníkov, ale len väčšinu z tých, ktorí sa zúčastňujú hlasovania o štrajku.

Ako dôsledok sociálneho sporu medzi Železnicami Slovenskej republiky (ďalej len "ŽSR") a OZZ týkajúceho sa transformácie a reštrukturalizácie železníc na Slovensku, KOZ SR a OZZ požiadalo Medzinárodný úrad práce o pomoc pri posúdení zákonnosti štrajku, ktorý nie je spojený s uzavretím kolektívnych zmlúv a súčasne posúdiť prípustnosť zastrašovania pracovníkov zo strany vedenia ŽSR v tomto prípade.  
Medzinárodný úrad práce požiadal vládu SR o pripomienky týkajúce sa našej sťažnosti. V tejto záležitosti Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny SR zorganizovalo viacero zasadnutí na úrovni dotknutých ministerstiev, Asociácie zamestnávateľov, KOZ SR a OZZ. Návrh oznámenia vlády SR pre Medzinárodný úrad práce bol na programe rokovania Rady hospodárskej a sociálnej dohody SR a následne bol prerokovaný a schválený na zasadnutí vlády SR.
Pri rozprave o druhej časti sťažnosti dotknuté strany nedosiahli spoločný záver. KOZ SR a OZZ nesúhlasili s obsahom oznámenia vlády vo vzťahu k sťažnosti zo dňa 7. júla 2001. Preto, predkladáme spoločné vyhlásenie KOZ SR a OZZ o tomto probléme.

Oznámenie vlády SR adresované Medzinárodnému úradu práce pokiaľ ide o našu sťažnosť v záležitosti obmedzovania práva na štrajk potvrdzuje názor, že

-	zákonodarstvo v SR vzťahujúce sa k právu na štrajk za rámec kolektívneho vyjednávania je vzhľadom na stanoviská spoločensky nedostatočne kvalifikovaná,
-	výklad práva na štrajk v Slovenskej republike nie je v súlade so zásadami MOP o štrajku,
-	tento stav umožňuje obmedziť právo zamestnancov na štrajk, ak tam je spor o obranu (ochranu) práv zamestnancov a odborových práv, ktoré idú za rámec kolektívnej zmluvy.

     Obzvlášť, OZZ nesúhlasí s časťou predloženého návrhu oznámenia vlády SR nasledovne:

1. Návrh oznámenia vlády SR označuje štrajk pripravený OZZ ako "protestný (politický)" štrajk. Oznámenie uvádza, že podstata sťažnosti OZZ zo 7. júla 2001 sa týka otázok idúcich za inštitút slobody združovania ...

Pripomienky:
 
Základná a principiálna chyba, keď sa posudzuje právo na štrajk je nesprávna kategorizácia štrajkov. Oznámenie vlády SR a vyhlásenie Ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií SR a zástupcov Asociácie zamestnávateľských zväzov a združení SR a ŽSR je urobené jasne v tom zmysle, že len štrajk v prípade sporu o uzavretie kolektívnej zmluvy sa považuje za zákonný. Akékoľvek iné štrajky sú posudzované ako politické alebo protestné štrajky. Keďže zákon neupravuje takéto štrajky sa považujú ako štrajky "za inštitút slobody združovania".

Zásady MOP týkajúce sa práva na štrajk v časti ciele štrajku jasne kategorizujú štrajkové opatrenia ako zamestnanecké, odborové a politické. Spoľahlivým, vymedzujúcim a definujúcim kritériom je povaha nárokov požadovaných prostredníctvom štrajkového opatrenia.
Pri príprave projektu a zákonov, podľa ktorých ŽSR majú byť rozdelené na viacero subjektov, OZZ vyhlásilo svoju nespokojnosť s takýmto plánom. Oprávnene pochybujeme o úspechu vybraného spôsobu transformácie a že Slovensko opakuje tie isté chyby, ktoré sa vyskytli v prípade anglických železníc. Neúspešná transformácia postihne najvážnejšie zamestnancov. Preto, chápeme ako našu povinnosť obhajovať v tomto procese podstatné záujmy a sociálne istoty železničiarov všetkými prostriedkami. Vzhľadom k tomu, že povaha nárokov pripravovaného štrajku bola výlučne zameraná na obhajobu záujmov zamestnancov nie je možné posudzovať tento štrajk, ako politický, a že železničiari mali zákonné právo organizovať ho.

Tiež už uvedené zásady MOP o práve na štrajk v časti štrajkové ciele akceptujú jednoduchý záver.

"Výbor pre slobodu združovania a výbor expertov odmietajú uvažovanie, že štrajk mal by byť obmedzený na pracovné spory, ktoré možno vyriešiť ľahšie schválením kolektívnej zmluvy".

2.  Návrh oznámenia vlády SR kategorizuje pripravovaný štrajk železničiarov ako štrajk za inštitút slobody združovania a kolektívneho vyjednávania. Súčasne uvádza, že demokratické zásady a slobody týkajúce sa sporu medzi ŽSR a OZZ sa aplikovali pri riešení problémov transformácie a reštrukturalizácie ŽSR také ako konzultácie, využitie petičného práva, organizovanie....        

Pripomienka:

KOZ SR a OZZ využili akúkoľvek príležitosť vyjadriť ich nesúhlas s pripravovanou transformáciou a reštrukturalizáciou ŽSR. Naše pripomienky a vyhlásenia neboli vzaté do úvahy. Tiež vláda prehliadla nespokojnosť 22 275 železničiarov, ktorí podpísali petíciu, ako aj názor 5000 železničiarov zúčastňujúcich sa protestného zhromaždenia pred Úradom vlády SR a budovou parlamentu, ktorí protestovali proti likvidačnej politike týkajúcej sa železníc na Slovensku a požadovali ochraňovať ich zamestnania.

Cieľ odborovej organizácie je podporovať a ochraňovať záujmy pracovníkov (čl. 10 Dohovoru MOP č. 87 o slobode združovania a ochrane práva organizovať sa). Bolo našim právom a povinnosťou použiť akékoľvek možnosti obhajovať podstatné záujmy železničiarov vrátane štrajku.

V zásade nesúhlasíme s akýmikoľvek pochybnosťami, ktoré vznikajú a týkajú sa takéhoto štrajku a s prehláseniami, že ide o štrajk politický alebo štrajk mimo inštitút združovania.

3. Oznámenie vlády SR úmyselne prehliada faxovú správu č. 210 z 12. júna 2001 podpísanú riaditeľom ŽSR p. Ing. Andrejom Egyedom a opatrenie č. 13/2001 podpísané riaditeľom divízie dopravy z 12. júna 2001, ktorá obsahuje hrubé zastrašovanie zamestnancov. 

Všetci zamestnanci ŽSR museli byť samozrejme oboznámení s uvedenými dokumentmi. Tieto dokumenty vedenia opisujú štrajk organizovaný OZZ ako nezákonný a pripomínajúc, že zamestnanci, ktorí sa zúčastnia štrajku môžu čeliť dôsledkom vzťahujúcim sa k trestným činom vydierania, nátlaku a všeobecného ohrozenia s následnou možnosťou zaplatiť vzniknuté škody alebo byť okamžite prepustení.
	
Súčasne zamestnanci, keď sa oboznamovali s týmito dokumentmi si všimli, že vedenie ŽSR urobí zoznam zúčastnených štrajkujúcich a každý zamestnanec zúčastňujúci sa štrajku sa vyzve písomne pokračovať v práci s pomocou železničnej polície. V prípade nerešpektovania takejto výzvy bude čeliť odvetným opatreniam za porušovanie pracovnej disciplíny.

Neprijateľná hrubosť a nemorálny nátlak na zamestnancov podčiarkuje skutočnosť, že vedenie ŽSR:

-	využíva výhody zo slabého právneho vedomia občanov týkajúceho sa práva obhajovať svoje záujmy štrajkom. Verejná mienka je formovaná spôsobom, že len štrajk zameraný na uzavretie kolektívnej zmluvy je v súlade so zákonom. KOZ SR bolo všeobecne odpovedané na základe jej žiadosti o výklad ústavného práva na štrajk ústavnoprávnym výborom Národnej rady SR (v prípade sporu súd vykladá zákon). Tiež návrh oznámenia vlády SR definuje vzniknutý spor, ktorý sa nezaoberá uzavretím kolektívnej zmluvy ako "inštitút za slobodu združovania" a ako politický štrajk.
-	využíva výhody z vysokej miery nezamestnanosti v SR a zneužíva strach zamestnancov zo straty zamestnania. Možnosť straty zamestnanie, ktorou sa hrozí a malá perspektíva nájsť si nové a prijateľné zamestnanie na pracovnom trhu znamená pre zamestnanca a jeho rodinu sociálnu katastrofu. Vedenie ŽSR účelovo a opakovane využíva strach zamestnancov ako nástroj likvidovania práva na štrajk.

        V oznámení vlády SR týkajúcej sa našej sťažnosti sme požadovali pripojiť jasné vyhlásenie o riadiacich aktoch, ktoré vydalo vedenie ŽSR pokiaľ ide o pripravovaný štrajk. Naša žiadosť nebola akceptovaná, napriek tomu, že predmetné dokumenty sú významnou časťou našej sťažnosti. Napriek skutočnosti, že štrajk sa neuskutočnil, je možné preukázať dôkazom, že vedenie ŽSR zamýšľalo vykonať svoje hrozby smerom k štrajkujúcim železničiarom. Vlakový dispečer p. Viliam Pazdera, ktorému správa o zrušení štrajku bola doručená neskôr, bol obťažovaný písomne, že v prípade opakovaného porušenia pracovnej disciplíny jeho zamestnanie sa ukončí a súčasne jeho mzda bola znížená. Uložené sankcie voči nemu sa neskôr zrušili. Považujeme úmysel vykonať hrozby uvedené vo vydaných dokumentoch vedenia Železníc SR za nepochybné v spojitosti s pripravovaným štrajkom železničiarov.

Záver

KOZ SR a OZZ považujú útok na právo obhajovať záujmy železničiarov štrajkom ako útok tak na právo združovať sa, ako aj útok na základné zásady demokracie.

Oznámenie vlády SR týkajúce sa našej sťažnosti neponúka žiadne riešenie pokiaľ ide o tento spor a vyhlásenie vlády nie je akceptovateľné pre nás.

Podľa nášho názoru oznámenie vlády SR trvá pokračujúco na nasledovných neobhájiteľných stanoviskách:

●  vyhlasuje pripravovaný štrajk ako politický bez ohľadu, že naše požiadavky boli jasne preukázané, že smerujú na obhajobu záujmov zamestnancov,

●  ospravedlňuje obmedzenia práva na štrajk ako zabraňovaniu uplatnenia práv a slobôd pre iných a nerešpektuje skutočnosť, že OZZ určil trvanie štrajku tak, aby sa minimalizovali dôsledky materiálnych strát a zachovala prevádzka dopravy a ponúkol vedeniu ŽSR návrh dohody o poskytnutí bezpečnosti pre cestujúcich, o bezpečnej prevádzke a zabezpečení majetku železníc počas štrajku. Vedenie ŽSR bolo ochotné podpísať takúto dohodu za podmienky, že by sme poskytli zoznam štrajkujúcich účastníkov. OZZ je presvedčené, že pripravovaný štrajk mal chrániť tak podstatné záujmy železničiarov, ale tiež všetkých občanov, ktorí využívajú služby železničnej dopravy.

Na základe týchto okolností požadujeme od Medzinárodného úradu práce, aby pokračoval a sústredil svoju pozornosť na tento prípad a poskytol nám pomoc pri hľadaní východiska, ktorý by bol v súlade s európskymi normami. 
  
S úctou
Ivan Saktor  v. r.
prezident KOZ SR

Preklad: odbor zahraničných vzťahov
a protokolu MPSVR SR
14. júna 2002