Návrh

na prijatie Štvrtého dodatku k Dohode o Medzinárodnom menovom fonde
Špeciálna jednorazová alokácia SDR 

Jedným z prvoradých cieľov MMF je uľahčiť expanziu a vyrovnaný rast medzinárodného obchodu, čo si vyžaduje adekvátnu úroveň rezerv. V prípade dlhodobej globálnej potreby rezerv Rada guvernérov MMF môže na základe Dohody o Medzinárodnom menovom fonde rozhodnúť o doplnení existujúcich rezerv prostredníctvom alokácie zvláštnych práv čerpania. 

	Obvyklou formou alokácie SDR je všeobecná alokácia, pri ktorej členské krajiny dostanú pridelené zvláštne práva čerpania v pomere ku svojej členskej kvóte, ktorými doplnia existujúce rezervné aktíva. O alokácii rozhoduje Rada guvernérov na základe návrhu generálneho riaditeľa MMF. Rozhodnutie sa opiera predovšetkým o posúdenie potreby doplnenia existujúcich rezervných aktív. Fond rozhoduje o všeobecnej alokácii SDR v základných obdobiach, ktoré na seba nadväzujú a sú maximálne päťročné. Prvé obdobie bolo len trojročné (1970 - 1972), keď bolo rozdelených 9,3 mld. SDR. V druhom období (1974 – 1977) nebola žiadna alokácia a v treťom období (1979 – 1981) bolo rozdelených 
12,1 mld. SDR. Odvtedy sa nerealizovala žiadna alokácia SDR.

Vzhľadom na to, že posledná všeobecná alokácia SDR sa uskutočnila 
1. januára 1981 a odvtedy sa výrazne zmenilo zoskupenie členských krajín MMF (čo do počtu i štruktúry), fond hľadal spôsob, ako by tieto krajiny odškodnil za to, že sa nezúčastnili ani jednej doterajšej alokácie SDR. Viac ako pätina súčasných členov MMF nikdy nedostala alokáciu SDR a niektoré členské štáty sa zúčastnili len jednej alokácie. Riešením bol návrh bývalého generálneho riaditeľa MMF 
M. Camdessusa na uskutočnenie špeciálnej jednorazovej alokácie SDR. Táto špeciálna alokácia umožní všetkým členom MMF podieľať sa na prideľovaní SDR a dostať objektívne určený podiel na kumulatívnej alokácii SDR.

	Na výročnom zasadnutí MMF a Svetovej banky v Hong-Kongu v septembri 1997 Rada guvernérov MMF schválila Štvrtý dodatok k Dohode o Medzinárodnom menovom fonde (ďalej len Dodatok), ktorý umožní realizovať špeciálnu jednorazovú alokáciu SDR. Špeciálna jednorazová alokácia je určená predovšetkým pre rozvojové štáty, štáty východnej Európy a bývalého ZSSR. Úroveň devízových rezerv v týchto štátoch je dosť nízka, ich vlády uplatňujú reštriktívnu politiku, aby zlepšili svoju platobnú bilanciu a obnovili devízové rezervy. Táto alokácia by mala pomôcť skrátiť ich prechodné obdobie, oživiť ekonomiku a dostať sa z recesie.

	Realizácia Dodatku umožní prideliť 21,43 mld. SDR, čím sa zdvojnásobí suma už alokovaných SDR medzi členov MMF celkovo na 42,87 mld. SDR. Zároveň sa vyrovná pomer alokácie SDR k členskej kvóte pre všetky členské štáty na približne 29,32 %, pričom sa bude vychádzať z výšky členskej kvóty 
k 19. septembru 1997. 

	Alokácia SDR priamo zvyšuje devízové rezervy krajiny, čím vzrastie dôveryhodnosť v jej domácu menu. V prípade potreby a dostatočnej úrovne devízových rezerv možno MMF požiadať o výmenu pridelených SDR za konvertibilnú menu. Tieto prostriedky možno potom využiť rôznymi spôsobmi, ktoré, na rozdiel od ich ponechania v podobe devízových rezerv, majú priamy makroekonomický dopad.

	Alokáciu SDR možno využiť aj na splatenie úverov z MMF, resp. vyplatiť devízovú časť zvýšenia kvóty. Čo sa týka zvyšovania členskej kvóty v MMF, Slovenská republika realizovala túto platbu vo februári 1999. Národná banka Slovenska zabezpečila predčasné splatenie posledného úveru z MMF (STF – Structural Transformation Facility) v októbri 2000, pričom výška nesplatenej istiny predstavovala sumu 75,075 mil. SDR. Túto sumu zaplatila NBS zo svojich devízových rezerv. Predpokladáme, že v dohľadnom čase bude Dodatok prijatý 
a fond pridelí zvláštne práva čerpania všetkým oprávneným krajinám (okrem tých, ktoré majú nevyrovnané záväzky). Keďže alokácia pre Slovenskú republiku predstavuje 75,47 mil. SDR, bude tento prídel zvláštnych práv čerpania približne kryť úbytok devízových prostriedkov po predčasnom splatení úveru STF.

Pre prijímanie dodatkov existuje v MMF presne stanovený postup v článku XXVIII Dohody o Medzinárodnom menovom fonde. Všeobecný postup má dve fázy: po prvé, navrhovaný Dodatok musí schváliť Rada guvernérov fondu väčšinou hlasov a po druhé, musí byť prijatý troma pätinami členov, ktorí majú 85 % celkového počtu hlasov. Ak sa splnia požadované podmienky, MMF túto skutočnosť potvrdí formálnym komuniké každému členovi a Dodatok nadobudne platnosť pre všetkých členov bez ohľadu na to, či navrhovaný Dodatok prijali alebo neprijali, a to tri mesiace po dátume potvrdenia. 
	Pokiaľ ide o navrhovaný Dodatok, prvá fáza bola ukončená 
23. septembra 1997, keď jeho text schválila Rada guvernérov MMF v rezolúcii 
č. 52-4 (preklad textu rezolúcie je v časti 4, príloha 1). Druhá fáza sa iniciuje listom tajomníka MMF s priloženou rezolúciou, v ktorom sa fond pýta členov, či navrhovaný Dodatok prijímajú. V súvislosti so zvyšovaním členských kvót na základe 11. všeobecnej revízie dostala Slovenská republika v decembri 1998 žiadosť generálneho riaditeľa MMF na odsúhlasenie zvýšenia kvóty SR a súčasne na prijatie Štvrtého dodatku k Dohode o Medzinárodnom menovom fonde, ktorý umožní špeciálnu jednorazovú alokáciu SDR. Pokiaľ člen pokiaľ neoznámi fondu, že si neželá byť účastníkom špeciálnej alokácie, dostane pridelené zvláštne práva čerpania 30 dní po tom, čo Štvrtý dodatok nadobudne účinnosť.

Správa hodnotiaca aktuálny vývoj schvaľovania návrhovaného Dodatku členskými krajinami bola naposledy predložená výkonným riaditeľom dňa 
1. septembra 2000. Konštatuje sa v nej, že Dodatok doteraz prijalo 91 členských krajín predstavujúcich 63,85 % celkového počtu hlasov (príloha 2). V období od posledného hodnotenia, t. j. od mája 2000, odoslali oznámenie o prijatí Dodatku nasledujúce krajiny: Burkina Faso, Česká republika, Irán, Izrael, Kirgizsko, Kostarika, Libanon, Maroko, Mozambik, Nemecko, Nový Zéland a Veľká Británia. 

Oznámenie o prijatí Dodatku doteraz neodoslalo 74 členských krajín, ktorých podiel na celkovom počte hlasov predstavuje 34,75 %. Na dosiahnutie požadovaných 85 % hlasov členských krajín zabezpečujúcich jeho platnosť sa vyžaduje, aby svoj súhlas oznámilo 110 členských krajín. Z uvedeného dôvodu je potrebné, aby oznámenie o prijatí odoslalo ešte 19 členských krajín s podielom 21,15 % na celkovom počte hlasov.

	Najväčší vplyv na urýchlenie celého procesu prijatia Dodatku majú Spojené štáty americké ako členská krajina s najväčším počtom hlasov (17,34 %), ktoré jeho prijatie doteraz neoznámili. Z ostatných 74 členských krajín, majú podiel vyšší ako 1 % z celkového počtu hlasov iba Rusko 2,78 %, Austrália 1,52 %, Brazília 1,43 %, Venezuela 1,25 % a Argentína 1 %. Z belgickej skupiny členských krajín, ktorá spolu predstavuje 5,21 % členských hlasov, neoznámili prijatie návrhu dodatku Slovenská republika a Bielorusko, pričom podiel Slovenskej republiky 
na celkovom počte hlasov predstavuje 0,18 %. 

Medzinárodný menový fond stanovil pri prijímaní návrhu Dodatku procedurálne postupy, ktoré musí dodržať každá členská krajina. Predovšetkým má prijať všetky vnútorné právne kroky pre prijatie navrhovaného Dodatku 
(napr. v prípade potreby prijať štatút, výnos alebo uznesenie). Prijatie má v mene člena vykonať kompetentný orgán alebo osoba, pričom táto kompetencia vyplýva buď priamo z ústavy alebo z iného všeobecného právneho ustanovenia členskej krajiny. 

Pre akceptáciu prijatia Dodatku členskou krajinou je podľa procedurálnych postupov stanovených MMF nevyhnutné, aby oznámenie o prijatí návrhu dodatku bolo podpísané buď prezidentom, predsedom vlády alebo ministrom zahraničných vecí (preklad textu deklarácie, ako aj jej anglická verzia, ktorú vypracoval Medzinárodný menový fond, sa nachádzajú v časti 4, príloha 3).

Podľa právneho poriadku Slovenskej republiky je návrh Štvrtého dodatku 
k Dohode o Medzinárodnom menovom fonde dokumentom prezidentského charakteru. Súhlas s uzatvorením Dohody o Medzinárodnom menovom fonde vyslovilo v roku 1990 Federálne zhromaždenie Českej a Slovenskej republiky 
a táto dohoda pre Českú a Slovenskú republiku nadobudla platnosť
dňa 20. septembra 1990 (zákon č. 500/1992 Zb. z.). Z uvedenej skutočnosti vyplýva, že akýkoľvek doplnok alebo zmena týkajúca sa predmetnej dohody musí byť odsúhlasená Národnou radou Slovenskej republiky.