N á v r h
Vecný zámer zákona o ochrane 
práv spotrebiteľa na finančnom trhu
1. 	Východiská pre vypracovanie vecného zámeru zákona
V posledných rokoch rýchlo rastie množstvo poskytovateľov a sprostredkovateľov finančných služieb pri neustále sa zväčšujúcej zložitosti a rôznorodosti nástrojov finančného trhu. Čím sú služby a produkty finančných inštitúcií zložitejšie a premyslenejšie, tým je náročnejšie ochrániť jednak transparentnosť podnikateľského prostredia a čistotu hospodárskej súťaže, jednak práva a oprávnené záujmy spotrebiteľa.
Ochrana podnikania na finančnom trhu je v Slovenskej republike (ďalej len „SR“) na štandardnej európskej úrovni. Postupne sa v minulých rokoch vybudoval funkčný a efektívny dohľad nad činnosťou subjektov finančného trhu a v roku 2006 bola dokončená jeho integrácia do jedinej dohľadovej inštitúcie – Národnej banky Slovenska. V súlade s platnou legislatívou prispieva dohľad k stabilite finančného trhu a jeho bezpečnému a zdravému fungovaniu.
Zložitejšia je otázka ochrany práv spotrebiteľov finančných služieb, t.j. predovšetkým tých klientov finančných inštitúcií, ktorí finančné služby neprijímajú v rámci svojej podnikateľskej alebo inej zárobkovej činnosti, ale ako neprofesionálni spotrebitelia – nepodnikatelia. Tí sú čoraz častejšie vystavení tomu, aby sami rozhodovali o použití svojich dnešných a často aj budúcich príjmov. Ich rozhodovanie je silno ovplyvňované dobre prepracovanou propagačnou činnosťou finančných inštitúcií, avšak spotrebiteľ nemá veľkú istotu, že jeho záverečné rozhodnutie o použití jeho prostriedkov bolo racionálne a s dostatočnou znalosťou veci.
Tento stav je spôsobený základnou informačnou a odbornou asymetriou finančného trhu – na ponukovej strane sú jeho účastníkmi finančné inštitúcie alebo sprostredkovatelia ich služieb, teda osoby spravidla disponujúce náležitou odbornou spôsobilosťou a finančným vzdelaním, ktorých činnosť je ešte podporená premyslenými formami a metódami predaja, kým na strane dopytu po finančných službách sa okrem profesionálnych investorov nachádza tiež početne veľká skupina spotrebiteľov (užívajúcich finančné služby len pre svoju osobnú spotrebu), ktorá je ľahko ovplyvniteľná a zraniteľná, keďže jej vedomosti a znalosti o fungovaní finančného trhu a o jeho rozličných službách nie sú dostatočné na to, aby mohli robiť kvalifikované a racionálne nezávislé rozhodovanie.
V tejto súvislosti sa čoraz naliehavejšie ukazuje, že je potrebné prijať také opatrenia, ktoré povedú k vyššej ochrane spotrebiteľov pri poskytovaní finančných služieb. Aj keď žiadnymi opatreniami nie je možné úplne odstrániť informačný a odborný náskok, ktorý majú poskytovatelia finančných služieb pred svojimi klientmi z radov spotrebiteľov, inštitucionalizáciou ochrany spotrebiteľa pri poskytovaní finančných služieb je možné vytvoriť účinnú protiváhu proti ekonomicky prirodzeným záujmom finančných inštitúcií. Pre celkové zdravé fungovanie finančného trhu tak bude prínosom, keď popri fungujúcom dohľade nad podnikaním finančných inštitúcií budú existovať rovnako fungujúce inštitúty ochrany práv a záujmov finančných spotrebiteľov. Základným cieľom uvažovanej legislatívnej úpravy je vytvoriť právny rámec pre existenciu a efektívne fungovanie takýchto inštitútov.
Priamym podnetom na predloženie vecného zámeru zákona o ochrane práv spotrebiteľa na finančnom trhu sú body B.2, B.3 a B.4 uznesenia vlády SR č. 624 z 1. augusta 2007, ktorým vláda SR schválila Koncepciu ochrany spotrebiteľa v oblasti finančných služieb, zabezpečenia finančného vzdelávania a regulácie sprostredkovateľskej činnosti a poradenskej činnosti na finančnom trhu.
2. 		Súčasná právna úprava na Slovensku a očakávaný vývoj v komunitárnom práve
2.1	Prehľad právnych predpisov, ku ktorým sa viaže vecný  zámer
Zákon č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov
Základnou právnou normou v oblasti ochrany spotrebiteľa v SR je v súčasnosti zákon č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov. Ustanovuje rámcové pravidlá na ochranu a podporu ekonomických záujmov spotrebiteľov, zlepšenie prístupu spotrebiteľov k informáciám o výrobkoch a službách a riešenie spotrebiteľských sporov, reklamácií a získavanie náhrad škôd. Prínosom pre ochranu spotrebiteľa pri procesoch predchádzajúcich uzatváraniu spotrebiteľských zmlúv je implementácia smernice 2005/29/ES o nekalých obchodných praktikách, ktorá zakazuje konania predávajúceho voči spotrebiteľom, ktoré majú za cieľ ovplyvniť správanie spotrebiteľa nepovoleným spôsobom, a tým pre spotrebiteľa vytvoriť nepriaznivú pozíciu pri uzatváraní zmluvy.
Zákon č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník
Všeobecnú úpravu spotrebiteľskej zmluvy obsahuje Občiansky zákonník, ktorý sa snaží ustanoveniami zákonníka o zákaze neprijateľných podmienok v spotrebiteľských zmluvách kompenzovať nerovnomerný vzťah predávajúceho a spotrebiteľa v súlade so smernicou 93/13/EHS o neprimeraných podmienkach v spotrebiteľských zmluvách. Pretrvávajúcim problémom je uzavretie dohody medzi spotrebiteľom a veriteľom v dôsledku nevedomosti spotrebiteľa o tom, že ich vzťah sa bude spravovať Obchodným zákonníkom (často aj proti vôli spotrebiteľa v prípadoch, kde sa to nevyžaduje). Podľa súčasnej právnej úpravy v tomto prípade už spotrebiteľ nepožíva ochranu podľa Občianskeho zákonníka.
Zákon č. 266/2005 Z. z. o ochrane spotrebiteľa pri finančných službách na diaľku a o zmene a doplnení  niektorých zákonov v znení neskorších predpisov
Právny rámec pre poskytovanie finančných služieb na diaľku plne rešpektuje požiadavky smernice 2002/65/ES o marketingu spotrebiteľských finančných služieb na diaľku. Uvedený zákon zabezpečuje, aby spotrebitelia mali prístup bez diskriminácie k čo najširšiemu možnému sortimentu dostupných finančných služieb, ktoré sú vhodné pre diaľkový predaj a aby si mohli vybrať tie, ktoré najviac zodpovedajú ich potrebám. Reguluje používanie prostriedkov diaľkovej komunikácie pri ponuke (marketingu) finančných služieb, najmä zakazuje používanie niektorých nekalých praktík (nevyžiadané služby). Ustanovuje rozsah informácií povinne poskytovaný spotrebiteľovi pred uzavretím zmluvy na diaľku a právo spotrebiteľa na odstúpenie od zmluvy na diaľku v určenej lehote bez zmluvnej pokuty.
Zákon č. 258/2001 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o zmene a doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 71/1986 Zb. o Slovenskej obchodnej inšpekcii v znení neskorších predpisov

Uvedený zákon, ktorý transponuje smernicu 87/102/EHS o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a právnych opatrení členských štátov, ktoré sa týkajú spotrebiteľského úveru, upravuje podmienky poskytovania úverov spotrebiteľom (fyzickým osobám na iný účel ako na výkon zamestnania, povolania alebo podnikania) bankovými i nebankovými subjektmi. Cieľom zákona je najmä zabezpečiť ochranu spotrebiteľa pri poskytovaní spotrebiteľských úverov najmä prostredníctvom poskytovania dostatku informácií pre správne rozhodnutie (napr. stanovenie podmienok pre niektoré druhy reklám, poskytovanie predzmluvného formulára). Zákon ďalej presne špecifikuje povinné náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere a udeľuje spotrebiteľovi i právo na predčasné splatenie úveru, pričom presne stanovuje maximálnu výšku poplatku pri jeho predčasnom splatení. Kontrolu nad dodržiavaním tohto zákona vykonáva Slovenská obchodná inšpekcia.
Zákon č. 118/1996 Z. z. o ochrane vkladov a o zmene a doplnení niektorých zákonov a § 80 až 98 zákona č. 566/2001 Z. z. o cenných papieroch a investičných službách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov
Za účelom výplaty nedostupných vkladov v prípade neschopnosti bánk vyplácať vklady retailových klientov bol zriadený Fond ochrany vkladov v súlade so smernicou 94/19/ES o systémoch ochrany vkladov. Účastníkmi systému ochrany vkladov v SR sú banky a pobočky zahraničných bánk pôsobiace na území SR, vrátane stavebných sporiteľní, ktoré majú na výkon bankových činností udelené bankové povolenie. Náhrada je poskytovaná najviac do hodnoty 90 % vkladu klienta, najviac však do výšky 20 000 EUR.
Obdobný systém ochrany klientov bol zriadený aj pre oblasť investičných služieb zákonom č. 566/2001 Z. z. o cenných papieroch. Garančný fond investícií poskytuje náhradu do hodnoty 90 % finančných nástrojov klienta, najviac však do výšky 20 000 EUR. Účastníkmi systému ochrany vkladov v SR sú obchodníci s cennými papiermi a pobočky zahraničných obchodníkov s cennými papiermi ako aj správcovské spoločnosti a zahraničné správcovské spoločnosti poskytujúce vybrané investičné služby.

Zákon č.566/2001 Z. z. o cenných papieroch a investičných službách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov

Implementáciou smernice 2004/39/ES o trhoch s finančnými nástrojmi (MiFID) sa od 1. novembra 2007 významnou mierou posilnila ochrana spotrebiteľa v oblasti poskytovania investičných služieb. Vzhľadom na skutočnosť, že legislatíva Európskej únie (ďalej len „EÚ“) v oblasti trhov s cennými papiermi je na rozdiel od iných sektorov už plne harmonizovaná aj vzhľadom na široké využitie komitologických procesov (Lamfalussyho proces), možno konštatovať, že retailoví klienti obchodníkov s cennými papiermi požívajú ochranu porovnateľnú so štandardmi vyspelých kapitálových trhov, vzhľadom na povinné uplatnenie tzv. conduct of business rules (pravidlá činnosti vo vzťahu ku klientom). Uvedené pravidlá regulujú celú fázu poskytovania investičnej služby klientovi od fázy marketingu, cez testovanie vhodnosti a primeranosti ponúkaných produktov, široký rozsah predzmluvných informácií o poskytovaných produktoch, rizikách, poplatkoch a províziách až po povinné zasielanie výpisov o obchodoch.
Zákon č.340/2005 Z. z. o sprostredkovaní poistenia a zaistenia a o zmene a doplnení  niektorých zákonov v znení neskorších predpisov
Oblasť ochrany klientov poisťovní pri distribúcii poistných produktov prostredníctvom sprostredkovateľov poistenia a zaistenia je upravená v súlade so smernicou 2002/92/ES o sprostredkovaní poistenia. Zákon ustanovil zvýšené požiadavky na registráciu a odbornú spôsobilosť sprostredkovateľov s cieľom zabezpečiť, aby sprostredkovanie poistenia a zaistenia bolo vykonávané osobami spôsobilými kvalifikovane poradiť pri výbere poistného produktu, uzavrieť poistnú alebo zaistnú zmluvu tak, aby vystihla skutočné potreby klienta.
Zákon č. 420/2004 Z. z. o mediácii a o doplnení niektorých zákonov 
Mediácia je mimosúdna činnosť, pri ktorej osoby zúčastnené na mediácii pomocou mediátora riešia spor, ktorý vznikol z ich zmluvného vzťahu alebo iného právneho vzťahu. Ide o dobrovoľný, dôverný proces, v ktorom neutrálna osoba – mediátor - pomáha sporiacim sa stranám vyjednať urovnanie sporov. Mediáciu je možné využiť aj na riešenie sporov klientov s finančnými inštitúciami. Register mediátorov a mediačných centier vedie Ministerstvo spravodlivosti SR. Klienti alternatívne riešenie sporov využívajú málo, a to tak z dôvodu slabej záväznosti výstupov (s dohodou o mediácii a urovnaní sporu musia súhlasiť obe zmluvné strany) ako aj z dôvodu vysokých nákladov pre klienta, pretože výkon činnosti mediátora je podnikateľská činnosť a výška poplatku účtovaná mediátorom môže byť vo väčšine prípadov neprimerane vysoká v porovnaní s eventuálnou spornou sumou.
Zákon č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní 
Stály rozhodcovský súd môže rozhodovať majetkové spory vzniknuté z tuzemských a z medzinárodných obchodno-právnych a občiansko-právnych vzťahov, ak je miesto konania v Slovenskej republike. V rozhodcovskom konaní sa rozhodujú len spory, ktoré účastníci konania pred súdom môžu skončiť súdnym zmierom. K takýmto sporom možno zaradiť aj spory klientov s finančnými inštitúciami. Zoznam stálych rozhodcovských súdov vedie Ministerstvo spravodlivosti SR a zverejňuje ho na svojich internetových stránkach a minimálne raz za štvrťrok v Obchodnom vestníku.
Riešenie spotrebiteľských sporov prostredníctvom rozhodcovských súdov je obmedzené, pretože podmienkou by bolo uzatvorenie tzv. rozhodcovskej doložky v zmluve alebo samostatnej rozhodcovskej zmluvy. Ak by takáto doložka vylúčila možnosť riešiť spor súdnou cestou, bolo by to v rozpore s ustanovením Občianskeho zákonníka o neprimeraných podmienkach v spotrebiteľských zmluvách.
V súčasnosti sú pre oblasť riešenia sporov na finančnom trhu vytvorené dva stále rozhodcovské súdy: Stály rozhodcovský súd Slovenskej bankovej asociácie a Burzový rozhodcovský súd Burzy cenných papierov Bratislava. 
Stály rozhodcovský súd Slovenskej bankovej asociácie vznikol na základe požiadavky § 67 zákona č. 510/2002 Z. z. o platobnom styku v súvislosti s implementáciou smernice 97/5/ES o cezhraničných platbách. Stály rozhodcovský súd Slovenskej bankovej asociácie predstavuje pre klientov bánk alternatívny spôsob rozhodovania sporov, ktoré môžu vzniknúť medzi klientom a bankou pri vykonávaní prevodov, alebo pri vydávaní alebo používaní elektronických platobných prostriedkov. Nad rámec požiadaviek smernice EÚ je jeho oblasť pôsobnosti rozšírená aj na iné zmluvy, ktoré klient uzatvoril s bankou, najmä o úverové zmluvy, ako aj na ďalšie  spory z občianskoprávnych alebo obchodnoprávnych vzťahov.
Burzový rozhodcovský súd Burzy cenných papierov v Bratislave vznikol na základe § 24 zákona č. 429/2002 Z. z. o burze cenných papierov a v jeho pôsobnosti je rozhodovanie sporov z burzových obchodov. Táto možnosť riešenia sporov nie je klientmi finančných inštitúcií z viacerých dôvodov príliš využívaná (napr. nutnosť rozhodcovskej doložky, trovy konania). Burzový rozhodcovský súd Burzy cenných papierov Bratislava doteraz neriešil žiadny spor.
2.2	Iniciatívy trhu tematicky súvisiace s vecným zámerom
	V roku 2007 Slovenská banková asociácia zriadila inštitút bankového ombudsmana, ktorý sa riadi etickým Kódexom. Úlohou bankového ombudsmana je monitorovanie a vyhodnocovanie podnetov spotrebiteľov a mimosúdne riešenie sporov medzi bankami a ich klientmi. Taktiež rieši spory, ktoré vzniknú z nedodržania ustanovení Kódexu. Jeho úlohou je pokúsiť sa o vyriešenie konfliktu dohodou. Ombudsman spory nerozhoduje, jeho činnosť má len charakter odporúčaní. Pôsobnosť ombudsmana nenahrádza rozhodovaciu činnosť súdov Slovenskej republiky alebo rozhodcovských súdov. Služby bankového ombudsmana sú pre klienta bezplatné.
2.3	Európsky právny rámec 
Niektoré nedávno prijaté európske smernice v oblasti finančných služieb ukladajú členským štátom, aby sa usilovali o zavedenie účinných mechanizmov mimosúdneho riešenia spotrebiteľských sporov. Popri zmienenej smernici 97/5/ES o cezhraničných prevodoch, na ktorú reagoval zákon o finančnom arbitrovi, sa ďalej jedná napríklad o smernicu 2002/65/ES o zavedení finančných služieb pre spotrebiteľa na trh na diaľku (článok 14), smernicu 2002/92/ES o sprostredkovaní poistenia (článok 11) alebo o smernicu 2004/39/ES o trhových finančných nástrojoch (článok 53). Primeraná implementácia uvedených ustanovení dosiaľ v našom právnom poriadku chýba, aj keď možno konštatovať, že existencia právneho rámca uvedeného v bode 2.1 predstavuje formálnu transpozíciu spomínaných ustanovení smerníc. Zaraďovanie obdobných ustanovení do európskych smerníc o finančných službách možno navyše považovať za trend, ktorý bude pokračovať i v budúcnosti (napr. návrh smernice o platobných službách vo vnútornom trhu, návrh smernice o úverových zmluvách pre spotrebiteľa).
Ochrana spotrebiteľa je upravená aj v čl. 153 Zmluvy o Európskej únii, kde sa deklaruje, že Spoločenstvo v snahe podporiť záujmy spotrebiteľov a zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov prispieva k ochrane ich zdravia, bezpečnosti a hospodárskych záujmov spotrebiteľov, ako aj k podpore ich práva na informácie, osvetu a vytváranie združení na ochranu ich záujmov. Požiadavky ochrany spotrebiteľa sa zohľadnia pri definovaní a uskutočňovaní iných politík a činností Spoločenstva. 
Európska komisia začala v poslednom období systematicky skúmať trh finančných služieb s cieľom zabezpečiť vyššiu mieru ochrany spotrebiteľov. Nadväzujúc na Bielu knihu Komisie o finančných službách na roky 2005-2010 a viacerých sektorových prieskumov (napr. v oblasti retailového bankovníctva a v komerčnom poistení) Komisia zverejnila v apríli 2007 tzv. Zelenú knihu o retailových finančných službách na jednotnom trhu. Hlavné opatrenia a ciele, ktoré táto správa uvádza možno rozdeliť do troch oblastí:
a)	zníženie cien prostredníctvom zvýšenej hospodárskej súťaže a zvýšenie možností výberu finančných služieb a ich kvality,
b)	zvýšenie spotrebiteľskej dôvery prostredníctvom ochrany záujmov spotrebiteľov, zabezpečenia ich právnej istoty a zaručenia prístupu k primeranému odškodneniu súdnemu ako aj mimosúdnemu,
c)	posilnenie postavenia spotrebiteľov, čo je možné dosiahnuť rozvojom ich finančnej gramotnosti, poskytovaním správnych informácií v správnom čase a poskytovaním vysokokvalifikovaného finančného sprostredkovania a poradenstva. 
Každý vyššie uvedený cieľ sa bude dosahovať prostredníctvom viacerých iniciatív, ktoré sú plánované na najbližšie obdobie. Súhrnne možno uviesť, že iniciatívy budú orientované najmä na mobilitu zákazníkov v retailovom bankovníctve (pri zmene bankových účtov) a na porovnateľnosť informácií a zvýšenie transparentnosti. Ďalej existuje zámer preskúmať vnútroštátne regulačné rámce poskytovania hypotekárnych úverov bankami a tiež úlohu nebankových subjektov. Významnou iniciatívou bude aj implementácia nedávno schválenej smernice o spotrebiteľských úveroch do národných právnych poriadkov. Komisia má zámer spracovať štúdiu o úverových sprostredkovateľoch, preskúmať smernicu o sprostredkovaní poistenia s cieľom, či zabezpečuje dostatočne ochranu spotrebiteľa a zabezpečenie vysokokvalifikovaného nezávislého poradenstva pri poskytovaní hypotekárnych úverov. Nesporne aj zavedenie Jednotnej oblasti platieb v eurách (SEPA) bude výzvou a príležitosťou pre podniky i spotrebiteľov. 
2.4	Aktivity OECD v oblasti finančného vzdelávania
V roku 2003 uviedla medzinárodná organizácia OECD do života medzivládny projekt v oblasti finančného vzdelávania. Jeho prvým výrazným výstupom bola v roku 2005 rozsiahla štúdia o úrovni finančnej gramotnosti v jednotlivých členských štátoch OECD „Zlepšenie finančnej gramotnosti: Analýza východísk a postupov“. V tom istom roku prijala Rada OECD „Odporúčania princípov a praktík pre finančné vzdelávanie a informovanosť“. Cieľom týchto odporúčaní bolo pomôcť kompetentným orgánom navrhnúť a implementovať efektívne programy pre finančné vzdelávanie.
V nadväznosti na zmienené odporúčania vydala OECD v roku 2008 ďalšie dve publikácie týkajúce sa praktík a postupov pre finančné vzdelávanie v oblasti súkromného dôchodkového sporenia a praktík a postupov v oblasti informovanosti o rizikách a vzdelávaní v oblasti poisťovníctva. V súčasnom období prebieha príprava odporúčaní pre vzdelávanie v oblasti úverov.
V máji 2008 iniciovala OECD založenie Medzinárodnej siete pre finančné vzdelávanie, pri vytvorení ktorej sa aktívne podieľali tiež zástupcovia Ministerstva financií SR a Národnej banky Slovenska.
Pri napĺňaní stratégie OECD stať sa medzinárodným fórom pre výmenu informácií a aktuálnych skúseností z oblasti finančného vzdelávania napomáha od marca 2008 tiež Medzinárodný portál pre finančné vzdelávanie dostupný na www.financial-education.org.

3. 	Navrhovaný systém ochrany spotrebiteľa a možné zdroje jeho financovania
3.1	Systém ochrany spotrebiteľa
Ak porovnáme súčasnú právnu úpravu pre ochranu spotrebiteľa s dôrazom na ochranu spotrebiteľa na finančnom trhu, legislatívny a inštitucionálny rámec mimosúdneho riešenia sporov zo zmluvných vzťahov klientov s finančnými inštitúciami a inými poskytovateľmi finančných služieb ako aj súčasný stav vo všeobecnom finančnom vzdelávaní a finančnej osvete s cieľmi a úlohami, ktoré stanovila vláda Slovenskej republiky vo svojej Koncepcii ochrany spotrebiteľa v oblasti finančných služieb, zabezpečenia finančného vzdelávania a regulácie sprostredkovateľskej činnosti a poradenskej činnosti na finančnom trhu ako aj s poznatkami získanými pri vyhodnotení sťažností klientov na poskytovateľov finančných služieb adresovaných Ministerstvu financií SR a Národnej banke Slovenska, je potrebné konštatovať, že komplexná právna úprava a inštitucionálne zabezpečenie ochrany práv spotrebiteľa na finančnom trhu v Slovenskej republike je nedostatočná.
S cieľom primerane zmenšiť informačnú a profesionálnu asymetriu na finančnom trhu a vytvoriť potrebnú rovnováhu medzi ochranou záujmov finančných inštitúcií a férovej hospodárskej súťaže na strane jednej a ochranou spotrebiteľa finančných služieb na strane druhej, navrhuje sa zákonom ustanoviť systém ochrany spotrebiteľa.
Inštitucionálny systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu predstavuje komplexný súbor inštitúcií na ochranu práv a oprávnených záujmov spotrebiteľov, ktorí vstúpili alebo potenciálne môžu vstúpiť do vzťahov s finančnými inštitúciami poskytujúcimi na finančnom trhu svoje služby. Tento zámer predpokladá, že súčasťou inštitucionálneho systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu budú:
a)	úrad finančného ombudsmana ako inštitúcia zriadená na účel zabezpečenia efektívneho mimosúdneho rozhodovania sporov zo zmluvných vzťahov medzi klientom a finančnou inštitúciou,
b)	akadémia finančného vzdelávania ako inštitúcia na zabezpečovanie, koordináciu a metodické riadenie finančného vzdelávania,
c)	Fond ochrany vkladov, ktorý na základe osobitného predpisu (zákon o ochrane vkladov) sústreďuje peňažné príspevky bánk a pobočiek zahraničných bánk na poskytovanie náhrad za vklady uložené v bankách a v pobočkách zahraničných bánk a nakladá s nimi v súlade s týmto osobitným predpisom,
d)	Garančný fond investícií, ktorý na základe osobitného predpisu (zákon o cenných papieroch) sústreďuje peňažné príspevky poskytovateľov investičných služieb na poskytovanie náhrad za nedostupný klientsky investičný majetok a nakladá s nimi v súlade s týmto osobitným predpisom,
e)	prípadné ďalšie fondy náhrad pre príslušné oblasti finančného trhu, pokiaľ ich zriadenie ustanoví zákon; takýmto fondom by mohol byť v budúcnosti napríklad garančný fond v oblasti poistenia.
Kým Fond ochrany vkladov a Garančný fond investícií sú právnické osoby, ktoré v súčasnosti existujú a svoju činnosť vykonávajú v súlade s osobitnými predpismi, na základe ktorých boli zriadené, úrad finančného ombudsmana ako aj akadémia finančného vzdelávania (a prípadne tiež ďalšie kompenzačné fondy) sú inštitúcie, ktoré bude potrebné zriadiť. Pri začlenení Fondu ochrany vkladov a Garančného fondu investícií do systému sa nepredpokladá zmena právnej formy ani subjektivity dotknutých inštitúcií a tiež nebude dotknutá ich pôsobnosť podľa príslušných smerníc EÚ/ES.
Celý systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu musí byť v prvom rade orientovaný na spotrebiteľa samotného. Mal by mať zákonom ustanovené dostatočné právomoci na to, aby bol schopný ochranu spotrebiteľa zaručiť. Podobne ako je to v prípade orgánu dohľadu nad finančným trhom, aj systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu by mal byť pri zabezpečovaní svojich funkcií nezávislý od štátnych orgánov, orgánov samosprávy, politických strán a finančných inštitúcií so zodpovednosťou len voči svojim kontrolným orgánom a primeranej verejnej kontrole. Tento zámer predpokladá, že nad celým systémom by mal byť zriadený spoločný kontrolný, strategický a koordinačný orgán, ktorému budú tiež zverené niektoré riadiace funkcie.
3.2	Financovanie systému ochrany spotrebiteľa
Zásadnou otázkou je nájsť vhodný spôsob, akým bude zamýšľaný systém financovaný. Do úvahy prichádzajú tri možné zdroje: z prostriedkov štátneho rozpočtu, z príspevkov finančných inštitúcií alebo prostredníctvom príspevkov a poplatkov hradených samotnými spotrebiteľmi.
Spôsob financovania musí zaručiť dlhodobú funkčnosť a stabilitu celého systému ochrany spotrebiteľa a tiež by mal odrážať princíp, že systém by mal prednostne financovať ten, kto je jeho beneficientom. Tento princíp však v prípade ochrany práv spotrebiteľa nemožno uplatniť v plnej miere, nakoľko nemožno spravodlivo očakávať od každého spotrebiteľa, že bude schopný systém financovať. Bude preto potrebné nájsť taký model, pri ktorom sa uplatnia prvky solidarity.
Výlučné alebo majoritné financovanie z prostriedkov štátneho rozpočtu by síce bolo výdavkom vo verejnom záujme, avšak (odhliadnuc od toho, že vláda sa svojou úspešnou reštriktívnou politikou snaží zbytočne nezvyšovať výdavky štátneho rozpočtu) v takomto prípade nemožno predpokladať nezávislosť systému ochrany spotrebiteľa od výkonu politickej moci. Jednorazový finančný alebo iný majetkový vklad z verejných zdrojov je však vhodným spôsobom krytia počiatočných nákladov súvisiacich so vznikom inštitúcií.
Druhou možnosťou by mohlo byť prenesenie úplnej zodpovednosti za financovanie ochrany spotrebiteľa na finančné inštitúcie, ktoré by systém financovali pravidelnými ročnými príspevkami, podobne ako je to pri financovaní dohľadu nad finančným trhom. S účasťou finančných inštitúcií by však musela byť spojená primeraná kontrola hospodárenia systému a spolu s tým by bolo potrebné riešiť oddelenie takejto kontroly od rozhodovacieho vplyvu na inštitúcie ochrany spotrebiteľa.
Z tohto pohľadu sa ako najmenej konfliktné riešenie javí primerané financovanie systému z príspevkov a poplatkov hradených spotrebiteľmi, pre ktorých je systém budovaný. Pritom je tu možné uvažovať o oboch formách spotrebiteľských úhrad – príspevkovej (paušálnej) s použitím princípu solidárnej účasti všetkých používateľov finančných služieb a poplatkovej (ad-hoc) s použitím princípu spoluúčasti spotrebiteľa. 
Pod príspevkovou formou úhrady zo strany spotrebiteľa sa rozumie taký spôsob platieb, pri ktorých by bol príjmom systému ochrany príspevok spotrebiteľa určený napríklad ako zlomok z každého poplatku účtovaného finančnou inštitúciou jej klientovi za využitie ňou poskytnutej finančnej služby. Pri tomto spôsobe by bol teda finančný príspevok spotrebiteľa presne definovanou časťou poplatku za finančnú službu. Pred zavedením bude potrebné analyzovať mechanizmus výpočtu príspevku tak, aby systém evidencie a výkazníctva nebol príliš zložitý. Súčasne ministerstvo financií pri stanovovaní spôsobu financovania zanalyzuje systém financovania inštitútov na finančnom trhu zo zdrojov trhu a v tejto súvislosti zváži prípadné systémové zmeny .
Pritom by takto definovaným zlomkom z objemu poplatku za finančnú službu, resp. príplatkom k poplatku za finančnú službu prispievali solidárne tiež korporátni klienti finančnej inštitúcie. Definovaný objem príspevku by pri tomto systéme odvádzali (za platiteľov) v prospech systému ochrany spotrebiteľa priamo finančné inštitúcie. Takýto spôsob funguje napríklad pri výbere dane z úrokového výnosu, ktorú odvádza za svojho klienta priamo finančný ústav.
Formu ad-hoc platby je možné uplatniť ako priamy poplatok za konkrétne využitie systému ochrany (napríklad poplatok za konanie pred úradom finančného ombudsmana, poplatok za účasť na vzdelávacom podujatí organizovanom akadémiou finančného vzdelávania), pričom takýto poplatok je potrebné chápať ako finančnú spoluúčasť na krytí nákladov systému ochrany spotrebiteľa zo strany priameho používateľa služby, ktorú mu systém poskytuje. Úroveň ad-hoc platieb zo strany spotrebiteľov je potrebné nastaviť ekonomicky únosne, aby služby úradu finančného ombudsmana alebo akadémie finančného vzdelávania mohli byť dostupné pre širokú spotrebiteľskú verejnosť.
Výšku poplatku za konanie pred úradom finančného ombudsmana, resp. spôsob jeho výpočtu určí zákon tak, aby na jednej strane odradzoval od špekulatívneho podávania žiadostí, ale na druhej strane nepredstavoval bariéru pre spotrebiteľa na využitie tejto formy riešenia sporu. Predpokladaná výška poplatku klienta za jedno podanie by nemala presiahnuť 5 EUR. Spoluúčasť klienta predstavuje okrem regulačnej funkcie na strane nákladov (redukcia počtu neoprávnených podaní) aj elimináciu potenciálneho konfliktu medzi spôsobom financovania a požiadavkou objektívnosti konania, keďže na financovaní ombudsmana sa budú v konečnom dôsledku podieľať (sprostredkovane) obe strany sporu.
	Osobitné zdroje príjmov akadémie finančného vzdelávania budú predstavovať účastnícke poplatky za vzdelávacie podujatia organizované akadémiou ako aj poplatky za konanie skúšok odbornej spôsobilosti osôb na účely výkonu licencovaných alebo registrovaných činností na finančnom trhu.
Pri identifikácii ďalších zdrojov financovania systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu je tiež potrebné uvažovať s využitím zdrojov EÚ, prípadne medzinárodných finančných inštitúcií.
V prípade oboch fondov na ochranu vkladov a investícií je prispievanie do týchto fondov stanovené príslušnými osobitnými predpismi. V krátkodobom horizonte by sa spôsob prispievania do týchto fondov meniť nemal, avšak po začlenení týchto inštitúcií do komplexného systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu bude potrebné v záujme efektívneho fungovania týchto kompenzačných schém ich financovanie ako aj samotnú činnosť prehodnotiť. To platí primerane tiež pre ďalšie fondy náhrad v iných sektoroch finančného trhu, pokiaľ budú zákonom ustanovené.
Zhrnúc vyššie uvedené, financovanie systému ochrany spotrebiteľa by malo v každom prípade byť viaczdrojové. Keďže výhradné alebo majoritné financovanie jednou zo zúčastnených strán by bolo pre rovnováhu systému škodlivé, malo by byť financovanie postavené na kombinácii zdrojov spotrebiteľov, spoluúčasti korporátnych užívateľov finančných služieb a v osobitných prípadoch tiež zdrojov štátu. Po spustení systému je potrebné predpokladať, že v systéme sa budú generovať aj vlastné finančné zdroje z profesionálneho finančného vzdelávania.
Za rozhodovanie o každoročnom rozpočte jednotlivých inštitúcií v systéme a plánovanie prerozdelenia zdrojov v prospech jednotlivých častí systému by mal byť zodpovedný kontrolný a strategický orgán systému. Je však pritom potrebné prihliadať na osobitosti jednotlivých systémových súčastí. 
Vyššie uvedené samozrejme platí pre financovanie štandardnej prevádzky systému ochrany spotrebiteľa. Pri financovaní zriaďovacích nákladov na začatie činnosti systému je možné uvažovať aj nad mimoriadnymi zdrojmi, napr. zo štátnych finančných aktív alebo z majetkových vkladov Národnej banky Slovenska.
3.3	Materiálovo-technické zabezpečenie vzniku systému ochrany spotrebiteľa
Pre vytvorenie a efektívne fungovanie systému ochrany spotrebiteľa v jeho počiatočnej fáze je mimoriadne dôležitá otázka praktického zabezpečenia jeho vzniku. Jej riešenie je pritom závislé od formy organizačného usporiadania systému (bod 4.4.1). Na vzniku systému ochrany spotrebiteľa by sa mali spolupodieľať orgány štátnej správy (Ministerstvo financií SR, Ministerstvo školstva SR), Národná banka Slovenska a finančné inštitúcie. Zákon by mal určiť ministerstvám a Národnej banke Slovenska (ďalej len „NBS“) zodpovednosť za materiálno-technické a priestorové zabezpečenie systému ochrany spotrebiteľa, resp. jeho prvkov. Vo vzťahu k finančnému zabezpečeniu zákon určí, akým spôsobom sa budú orgány štátnej správy, NBS a finančné inštitúcie podieľať na nákladoch na vznik systému. Ich vklady do systému pritom budú môcť byť vo forme finančných prostriedkov alebo vo forme materiálnych vkladov. V súvislosti s týmto by napríklad Národná banka Slovenska mohla do systému vložiť svoj odborný organizačný útvar vzdelávacích činností – Inštitút bankového vzdelávania.
4. 	Hlavné tézy navrhovaného zákona
4.1	Predmet úpravy
Zákonom sa upravia práva spotrebiteľov na finančnom trhu a s nimi súvisiace niektoré povinnosti finančných inštitúcií. Zákonom sa ďalej vymedzí inštitucionálny systém na ochranu práv a oprávnených záujmov spotrebiteľov na finančnom trhu, upraví vznik, pôsobnosť, organizácia a financovanie jednotlivých orgánov a inštitúcií tohto systému ako aj spôsob jeho kontroly.
4.2	Práva spotrebiteľa na finančnom trhu
Každý spotrebiteľ, ktorý v súvislosti s poskytovaním finančných služieb vstúpil alebo potenciálne môže vstúpiť do vzťahu s finančnou inštitúciou, má najmä
a)	právo na poskytnutie finančnej služby s náležitou odbornou starostlivosťou s ohľadom na vhodnosť a primeranosť finančnej služby vzhľadom k jej účelu,
b)	právo na všeobecnú ochranu pred nesprávnym, neetickým a nekalým postupom finančných inštitúcií,
c)	právo sťažovať sa na nesprávny postup inštitúcie, právo na riešenie týchto sťažností, právo na rovné zaobchádzanie,
d)	právo na rýchle a účinné riešenie sporov zo zmluvných vzťahov s finančnými inštitúciami,
e)	právo na náhradu škody, ktorá preukázateľne vznikla nesprávnym, nevhodným alebo nezákonným postupom finančnej inštitúcie,
f)	právo na náhradu za nedostupné vklady uložené v bankách a v pobočkách zahraničných bánk, a to v súlade s osobitným predpisom o poskytovaní takýchto náhrad,
g)	právo na náhradu za nedostupný klientsky majetok zverený osobe oprávnenej poskytovať investičné služby, a to v súlade s osobitným predpisom o poskytovaní takýchto náhrad,
h)	právo na finančné vzdelávanie v rámci všeobecného práva na vzdelanie.
Na účel ochrany práv spotrebiteľa na finančnom trhu sú finančné inštitúcie povinné poskytovať finančné služby s náležitou odbornou starostlivosťou a v súlade so zásadami poctivého obchodného styku; pritom by mali najmä
a)	dodržiavať pravidlá styku s klientom v súlade s osobitnými predpismi,
b)	ponúkať alebo sprostredkúvať finančné služby, ktoré v najväčšej miere zodpovedajú potrebám a zámerom spotrebiteľa,
c)	plniť priamo alebo sprostredkovane informačné povinnosti súvisiace s poskytovanými finančnými službami.
Zákon ustanoví pravidlá činnosti finančnej inštitúcie v styku so spotrebiteľom finančných služieb, rozsah minimálnych informačných povinností subjektov poskytujúcich finančné služby ako aj pravidlá pre propagáciu finančných služieb so zameraním na vymedzenie prípustných, resp. neprípustných foriem propagácie, zákazom klamlivej a neetickej reklamy.
Zákon presnejšie vymedzí, čo sa pri poskytovaní finančných služieb považuje za neetické konanie, nekalé obchodné praktiky, agresívne praktiky, klamanie spotrebiteľa a pod.
4.3	Inštitucionálny systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu
Inštitucionálny systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu predstavuje komplexný súbor inštitúcií na ochranu práv a oprávnených záujmov spotrebiteľov, ktorí vstúpili alebo potenciálne môžu vstúpiť do vzťahov s finančnými inštitúciami poskytujúcimi na finančnom trhu svoje služby. 
Súčasťou inštitucionálneho systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu budú úrad finančného ombudsmana, akadémia finančného vzdelávania, Fond ochrany vkladov a Garančný fond investícií.

4.3.1 	Pôsobnosť úradu finančného ombudsmana a konanie pred úradom 
Úrad finančného ombudsmana bude oprávnený preverovať (preskúmavať) podania klientov poskytovateľov finančných služieb a urovnávať a rozhodovať spory medzi klientmi a poskytovateľmi finančných služieb v oblasti ponuky, distribúcie (sprostredkovania) a poskytovania finančných služieb. Do kategórie poskytovateľov finančných služieb budú zákonom na tieto účely zaradené tak finančné inštitúcie dohliadané NBS, ako aj poskytovatelia priamo nepodliehajúci dohľadu NBS nad obozretnosťou ich podnikania, napríklad nebankové spoločnosti poskytujúce spotrebné úvery. Úrad finančného ombudsmana bude oprávnený aj na preverovanie neprimeraných podmienok v spotrebiteľských zmluvách, tak ako sú vymedzené Občianskym zákonníkom a v prípade zistení takýchto praktík zo strany dodávateľov služieb bude oprávnený na vydávanie sankčných rozhodnutí, vrátane vylúčenia neprimeraných podmienok zo spotrebiteľskej zmluvy. Zváži sa úprava moderačných právomocí úradu finančného ombudsmana. 
Riešenie sporov finančným ombudsmanom bude pre obe strany právne záväzné a bude preskúmateľné súdom. Konanie pred úradom finančného ombudsmana bude pre klienta predstavovať alternatívu voči konaniu pred súdom. Bude teda ponechané na rozhodnutí klienta, či sa obráti s návrhom na úrad finančného ombudsmana,  s civilnou žalobou na súd alebo či využije už existujúce formy mimosúdneho riešenia sporov. Zákon bude precizovať vzájomný vzťah konania pred úradom finančného ombudsmana, súdnym konaním a inými formami mimosúdneho riešenia sporov, vrátane inštitútov zriadených profesnými organizáciami a stanoví spôsob zamedzenia súbehu viacerých konaní v jednej veci.. V súlade do smernicou č. 93/13/ES o neprimeraných podmienkach v spotrebiteľských zmluvách uzavretých po nadobudnutí účinnosti zákona bude retailový klient oprávnený obrátiť sa na finančného ombudsmana aj v prípade existencie rozhodcovskej doložky v zmluve. 
Podať návrh na úrad  finančného ombudsmana bude oprávnený iba klient, nie však poskytovateľ finančných služieb. Pri podávaní  návrhu bude musieť klient doložiť, že vyzval poskytovateľa finančných služieb k náprave. Poskytovateľovi finančných služieb zostane zachovaná možnosť riešiť svoje spory s  klientom na súde alebo v rozhodcovskom konaní. Možnosť obrátiť sa na úrad finančného ombudsmana bude  mať len retailový klient, tak ako je vymedzený v príslušnom osobitnom predpise upravujúcom danú finančnú službu (napríklad § 8a zákona o cenných papieroch v prípade investičných služieb); v prípade finančných služieb kde osobitný zákon nerozlišuje retailového alebo profesionálneho klienta vymedzí sa kategorizácia klientov osobitne na účely konania pred  úradom finančného ombudsmana. Podať podnet na preverenie neprimeraných podmienok v spotrebiteľských  zmluvách budú oprávnené aj združenia na ochranu spotrebiteľa.
Doterajšie možnosti riešenia sporov medzi klientom a finančnou inštitúciou v súdnom konaní, v rozhodcovskom konaní a prostredníctvom mediátora zostanú zachované.
Procesný postup upravený v  zákone č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok) sa ukázal ako prekonaný na účely konaní v oblasti finančného trhu. Zákon č. 329/2000 Z. z. o Úrade pre finančný trh ustanovil osobitne upraviť konanie, t.j. procesný postup pri vydávaní rozhodnutí o povoleniach a rozhodnutí o sankciách pri výkone dohľadu nad finančným trhom. Následne uvedená osobitná úprava konania bola prevzatá do zákona č. 96/2002 Z. z. o dohľade nad finančným trhom, ktorý bol nahradený zákonom č. 747/2004 Z. z. o dohľade nad finančným trhom. Obdobne konanie pred rozhodcovským súdom je osobitne upravené zákonom č. 244/2002 Z. z. Z uvedených dôvodov sa navrhuje v zákone osobitne v samostatnej časti upraviť zásady a pravidlá konania pred úradom finančného ombudsmana s prihliadnutím na vyššie uvedené právne predpisy a pri zohľadnení špecifického charakteru činnosti úradu finančného ombudsmana. Z dôvodu zabezpečenia čo najväčšej flexibility a urýchlenia riešenia sporov by konanie na úrade finančného ombudsmana malo byť jednostupňové a lehoty konania časovo primerané (prijateľnejšie) v porovnaní s inými formami riešenia sporov, vrátane stanovenia najneskoršej lehoty do ktorej bude úrad povinný vo veci rozhodnúť. Zákonom bude tiež potrebné upraviť spôsob a prioritu riešenia sporov pri súbehu konaní pred úradom finančného ombudsmana a pred súdom, resp. pred orgánmi činnými v trestnom konaní.
	Úrad finančného ombudsmana by sa mal stať členom siete FIN-NET – združenia národných schém mimosúdneho urovnania v oblasti finančných služieb z Európskeho hospodárskeho priestoru. Členovia združenia vzájomne spolupracujú pri vybavovaní cezhraničných sporov. Na to, aby sa úrad finančného ombudsmana stal členom tohto združenia, musí jeho organizačné usporiadanie a výkon jeho činnosti zodpovedať princípom odporúčania Európskej komisie 98/257/ES z 30. marca 1998 o princípoch vzťahujúcich sa na osoby zodpovedné za mimosúdne urovnávanie spotrebiteľských sporov. Týmito princípmi sú princíp  nezávislosti, transparentnosti, konkurenčný princíp,  princíp efektívnosti, zákonnosti, voľnosti a princíp zastúpenia.
4.3.2 	Pôsobnosť akadémie finančného vzdelávania a jej činnosť 
Predmetom činnosti akadémie finančného vzdelávania bude najmä
a)	zabezpečovanie všeobecného a odborného finančného vzdelávania a vykonávanie aktivít s tým súvisiacich,
b)	zabezpečovanie špecializovaného finančného vzdelávania na regulačné účely a vykonávanie aktivít s tým súvisiacich, vrátane skúšok odbornej spôsobilosti osôb podľa osobitných predpisov pre oblasť finančného trhu,
c)	metodické riadenie, usmerňovanie a koordinácia vzdelávacích, finančných a mediálnych inštitúcií spolupodieľajúcich sa na finančnom vzdelávaní, vrátane autorizácie finančno-vzdelávacích programov vykonávaných inými inštitúciami,
d)	spolupráca pri tvorbe učebných programov pre finančné vzdelávanie na základných a stredných školách,
e)	výskumná činnosť v oblasti finančného vzdelávania,
f)	vykonávanie prieskumov stavu finančnej gramotnosti a potrieb spotrebiteľov v oblasti dopĺňania informácií o finančných službách,
g)	vedenie a spolupráca pri vedení mediálnych a iných kampaní zameraných na vybrané oblasti pri poskytovaní finančných služieb,
h)	spolupráca pri realizácii finančného vzdelávania prostredníctvom médií dostupných širokej verejnosti (napríklad verejnoprávny rozhlas a televízia),
i)	monitorovanie propagácie finančných služieb (len na účely jej konzistencie s finančným vzdelávaním) a kontrola výkonu finančného vzdelávania na území SR.
Všeobecné verejné finančné vzdelávanie bude zabezpečované a koordinované v dvoch úrovniach. Na úrovni základných a stredných škôl bude akadémia poskytovať potrebnú spoluprácu a súčinnosť s Ministerstvom školstva SR pri príprave a aktualizácii učebných osnov, učebných materiálov a zabezpečovať odbornú, metodickú a lektorskú pomoc. Na úrovni vysokých škôl (verejných aj súkromných) pôjde skôr o metodickú a koordinačnú činnosť, najmä vo vzťahu k potrebe konzistencie medzi finančným vzdelávaním na úrovni základných a stredných škôl na jednej strane a vysokoškolským vzdelaním na druhej strane.
Odborné finančné vzdelávanie určené zamestnancom finančných inštitúcií, zamestnancom dotknutých zložiek štátnej správy a zamestnancom NBS a ďalším osobám pôsobiacim profesionálne na finančnom trhu bude akadémia zabezpečovať samostatne (napríklad kontrahovaním expertov z prostredia trhu, Ministerstva financií SR a NBS alebo zahraničných expertov) alebo ho sprostredkovávať u partnerských inštitúcií v tejto oblasti.
Významnou funkciou akadémie bude poskytovanie špecializovaného vzdelávania na regulačné účely spojeného s vykonávaním skúšok odbornej spôsobilosti podľa osobitných zákonov. Špecializované finančné vzdelávanie je sústavné vzdelávanie a zdokonaľovanie finančných vedomostí osôb, ktoré sú alebo môžu byť v zmysle príslušných právnych predpisov odborne spôsobilé pre výkon licencovaných alebo registrovaných činností na finančnom trhu. Akadémia bude v osobitných zákonoch finančného trhu ustanovená ako uznávaná inštitúcia zabezpečujúca príslušné vzdelanie pre odbornú spôsobilosť osôb týmto zákonom podliehajúcich. Pokiaľ osobitné zákony vyžadujú vykonanie skúšky odbornej spôsobilosti, budú zmenené alebo doplnené tak, aby skúšku vykonávala alebo zabezpečovala akadémia finančného vzdelávania. 
Akadémia finančného vzdelávania by mala byť schopná vlastnými zdrojmi zabezpečiť metodickú podporu pre verejné všeobecné finančné vzdelávanie. Na druhej strane by túto podporu mohla poskytovať aj iným subjektom vykonávajúcim finančné vzdelávanie.
Akadémia finančného vzdelávania by mala byť zodpovedná aj za ďalší rozvoj finančného vzdelávania. Preto je potrebné, aby na tieto účely vykonávala vlastný výskum, zahŕňajúci napr. aj čerpanie zo zahraničných best practices v oblasti finančného vzdelávania. 
Finančné vzdelávanie môžu na Slovensku poskytovať rozličné vzdelávacie inštitúcie. Je však potrebné, aby v prípade ostatných poskytovateľov bola zabezpečená potrebná úroveň finančného vzdelávania. Akadémia finančného vzdelávania by preto mala byť zároveň aj autorizačným centrom, ktoré posúdi schopnosti a spôsobilosti potenciálneho poskytovateľa, ako aj jeho zámer v oblasti finančného vzdelávania a na základe toho mu udelí autorizáciu.
Vzhľadom na to, že finančné vzdelávanie môže byť ovplyvňované či už propagačnou činnosťou finančných inštitúcií alebo samotnými poskytovateľmi finančného vzdelávania, akadémia ako jeho garant bude mať aj kontrolnú funkciu vo vzťahu k takýmto aktivitám. Propagáciu finančných služieb dohliada v niektorých prípadoch aj NBS, avšak pohľad regulátora sa zameriava na dodržiavanie osobitných zákonov, a nie na dopad takejto propagácie na finančné vzdelávanie. Nemožno teda tvrdiť, že akadémia by touto kontrolnou funkciou suplovala výkon dohľadu NBS.
4.3.3 	Fond ochrany vkladov a Garančný fond investícií 
Na rozdiel od úradu finančného ombudsmana a akadémie finančného vzdelávania sú oba fondy na ochranu vkladov a investícií už vytvorené, pričom v súčasnosti vykonávajú svoju činnosť v súlade s osobitnými predpismi, ktorými boli zriadené – Fond ochrany vkladov na základe osobitného predpisu (zákon o ochrane vkladov) sústreďuje peňažné príspevky bánk a pobočiek zahraničných bánk na poskytovanie náhrad za vklady uložené v bankách a v pobočkách zahraničných bánk a nakladá s nimi v súlade s týmto osobitným predpisom, Garančný fond investícií na základe osobitného predpisu (zákon o cenných papieroch) sústreďuje peňažné príspevky poskytovateľov investičných služieb na poskytovanie náhrad za nedostupný klientsky investičný majetok a nakladá s nimi v súlade s týmto osobitným predpisom.
V súvislosti so začlenením doteraz osobitne fungujúcich inštitúcií na ochranu vkladov a investícií do komplexného systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu sa vykoná analýza dopadov začlenenia dotknutých inštitúcií do systému ochrany spotrebiteľa a zváži sa dostatočne dlhé prechodné obdobie na vykonanie potrebných zmien a úprav. Je predpoklad, že (v závislosti od začiatku účinnosti zákona) kompenzačné fondy budú fungovať podľa novej právnej úpravy až od začiatku roka 2010, prípadne 2011. Uvedenou zmenou, resp. začlenením inštitúcií na ochranu vkladov a investícií do komplexného systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu nebude dotknutá ich pôsobnosť podľa príslušných smerníc EÚ/ES a budú sa reflektovať aj prípadné zmeny v komunitárnom právnom rámci. Hlavným cieľom začlenenia kompenzačných fondov do štruktúr systému ochrany spotrebiteľa je zefektívnenie systému ochrany spotrebiteľa ako celku prostredníctvom úspor z rozsahu, napr. formou využitia spoločného materiálno-technického zázemia.
4.4	Organizácia a kontrola systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu
4.4.1 	Organizačné usporiadanie systému
Vzhľadom na skutočnosť, že inštitucionálny systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu bude v cieľovej fáze pozostávať jednak z inštitúcií, ktoré je potrebné zriadiť a postupne vybudovať (úrad finančného ombudsmana, akadémia finančného vzdelávania), jednak z existujúcich právnických osôb (Fond ochrany vkladov, Garančný fond investícií), bude pre budúce organizačné usporiadanie systému vhodné, aby všetky inštitúcie systému boli samostatnými právnickými osobami zapisujúcimi sa do obchodného registra.
Najvyšším riadiacim a štatutárnym predstaviteľom každej z týchto inštitúcií bude osoba, ktorú bude voliť a odvolávať Rada pre ochranu spotrebiteľa na finančnom trhu (bod 4.4.2). Tomuto kolektívnemu orgánu sa bude aj priamo zodpovedať. Ten bude môcť zaviazať najvyššieho predstaviteľa k plneniu dlhodobých strategických cieľov inštitúcie a vyvodzovať voči nemu zodpovednosť za plnenie týchto úloh, avšak nebude oprávnený zasahovať do bežnej prevádzkovej činnosti inštitúcie.
Zákon ustanoví spôsob navrhovania, voľby a odvolávania štatutárneho predstaviteľa inštitúcie (v prípade úradu finančného ombudsmana bude ním samotný finančný ombudsman, v prípade akadémie finančného vzdelávania rektor akadémie) ako aj jeho právomoci a hlavné úlohy.
Štatutár inštitúcie bude zodpovedný za vytvorenie takej vnútornej organizácie činnosti inštitúcie, ktorá umožní efektívne plnenie úloh spojených s odborným, organizačným, administratívnym a technickým zabezpečením činnosti inštitúcie. Vymedzený okruh funkcií (najmä riadiaca, koordinačná, autorizačná, kontrolná a metodická) bude pritom možné zabezpečovať výlučne na základe pracovnoprávnych vzťahov.
Zákon môže určiť, že v každej inštitúcii vznikne kolektívny riadiaci orgán (napr. rada úradu finančného ombudsmana, akademická rada pre finančné vzdelávanie).
4.4.2	Rada pre ochranu spotrebiteľa na finančnom trhu
Zákonom bude zriadená Rada pre ochranu spotrebiteľa na finančnom trhu (ďalej len „Rada“) ako vrchný kontrolný, riadiaci, strategický a koordinačný orgán systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu.
Rada by mala vykonávať predovšetkým kontrolnú funkciu nad inštitúciami systému ochrany. Samotné inštitúcie (bez ohľadu na to, či budú samostatnými právnickými osobami alebo len organizačnými zložkami systému) budú vykonávať svoje činnosti v autonómnom rozhodovaní, čo vyžaduje kontrolu zo strany orgánu na to spôsobilého. Nemožno teda uvažovať nad kontrolou týchto inštitúcií zo strany štátnych orgánov alebo NBS, ani o systéme založenom čisto len na verejnej kontrole a transparencii. Výkon kontrolnej funkcie by mal spočívať najmä v dozeraní nad plnením zákonných funkcií a nad hospodárením inštitúcií. Súčasťou výkonu kontrolnej funkcie Rady by malo byť schvaľovanie správ o činnosti jednotlivých inštitúcií. 
Rade ako vrchnému riadiacemu orgánu systému ochrany spotrebiteľa bude zverená najmä právomoc menovať a odvolávať vrcholných predstaviteľov jednotlivých inštitúcií systému ako aj právomoc schvaľovať ročný rozpočet jednotlivých inštitúcií. 
Rada by mala byť zo zákona zodpovedná za koordináciu systému ochrany spotrebiteľa s oblasťami verejného vzdelávania, dohľadu nad finančným trhom, verejnej kontroly a finančným trhom per se. Výkon tejto funkcie by mal byť zabezpečený zákonnými oprávneniami Rady, ako jej samotným zložením.
Systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu musí byť schopný po svojom založení sa sám v rámci zákonných obmedzení ďalej vyvíjať. Za tento ďalší rozvoj by mala byť zo zákona zodpovedná Rada. Toto oprávnenie Rady by však nemalo zasahovať do autonómneho operatívneho výkonu funkcií inštitúcií systému. Preto by Rada mala mať oprávnenie obmedzené na vypracovanie (a kontrolu plnenia) strategického plánu na obdobie v zásade dlhšie ako jeden rok. 
V rade by mali mať zástupcov všetky strany zúčastnené na systéme ochrany spotrebiteľa, a to približne rovnaký počet zástupcov na základe rozdelenia do troch skupín. Jednu tretinu zástupcov by tvorili zástupcovia štátu (Ministerstvo financií SR, Ministerstvo školstva SR, NBS) druhú tretinu zástupcovia asociácií účastníkov trhu a tretiu tretinu zástupcovia akademickej obce a zástupcovia spotrebiteľských organizácií a združení legitímne zastupujúcich spotrebiteľov na finančnom trhu.
Pri nominovaných členoch Rady by z praktických dôvodov mal byť títo rozdelení na priamo menovaných (zo strany Ministerstva financií SR, Ministerstva školstva SR, NBS)  a nepriamo menovaných. Nepriamo nominovaní členovia by boli zástupcovia finančných inštitúcií, akademickej obce a spotrebiteľov. Na základe procedúry ustanovenej zákonom by ich menoval po návrhu navrhovateľa (navrhovateľov) minister financií. Ten by ich mohol odvolať len na návrh navrhovateľa alebo zo zákonom taxatívne ustanovených dôvodov (veľmi obmedzených).
Zákon by mal ďalej ustanoviť rozhodovacie mechanizmy Rady. Vzhľadom na prevahu zástupcov štátnych orgánov (minimálne v počiatočnej fáze) a vzhľadom na potrebu rovnováhy systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu by sa mal nájsť kompromis medzi nevyhnutnosťou potreby fungujúcej Rady a obmedzenie jej členov poškodzovať záujmy iných členov. Preto by mal zákon ustanovovať potrebu relatívnej, kvalifikovanej alebo absolútnej väčšiny hlasov členov Rady v závislosti od prijímaných rozhodnutí. Predpokladá sa, že napríklad na najdôležitejšie, resp. najcitlivejšie otázky (riadiaca funkcia) by bola potrebná trojštvrtinová kvalifikovaná väčšina všetkých členov Rady, kým na bežné rozhodovanie (koordinačná alebo kontrolná funkcia) by bola potrebná len relatívna väčšina prítomných členov Rady.
Obmedzenia rozhodovania Rady by nemali mať za dôsledok znefunkčnenie Rady ako celku. Preto by zákon mal ustanovovať pravidlá pre samostatné (krízové) fungovanie systému. Zároveň by mal zákon by na Radu dostatočné striktný, aby plnila funkcie, ktorej jej z neho vyplývajú (t.j. istým spôsobom nútiť členov Rady k dosiahnutiu rozhodnutia. Napríklad by sa mohlo ustanoviť, že nedosiahnutie zhody v niektorom rozhodovaní po tretí krát by viedlo k automatickému rozpusteniu Rady a nutnosti znovu vymenovať jej členov).
4.4.3	Informovanosť spotrebiteľa o finančných službách a ich propagácia
Pomerne často diskutovanou témou je informovanosť spotrebiteľskej verejnosti o jednotlivých finančných službách, možnosť porovnať ich výhodnosť ako aj náklady, ktoré musí spotrebiteľ v súvislosti s prijímaním týchto služieb znášať.
Z tohto dôvodu sa zákonom sa zabezpečí vytvorenie internetového portálu pre finančné služby a finančnú osvetu, na ktorom by mali byť prehľadne a užívateľsky komfortne zverejňované a pravidelne obnovované 
a)	informácie o poskytovaných finančných službách a nákladoch spojených s ich používaním s možnosťou porovnať si výhodnosť, resp. nevýhodnosť príslušnej služby prostredníctvom porovnania s podobnými službami konkurenčných spoločností alebo prostredníctvom jednoduchého modelovania možných situácií napríklad s použitím finančného kalkulátora,
b)	základné informácie o finančnom trhu a finančných službách s cieľom sústrediť na tomto mieste základnú finančnú osvetu,
c)	vybrané údaje o hospodárení poskytovateľov finančných služieb za primerané obdobie, prípadne vybrané pomerové ukazovatele s poukázaním na ich kritické hodnoty a s príslušným komentárom.
Zákon určí okrem obsahovej náplne tiež prvok systému ochrany spotrebiteľa, ktorý bude niesť zodpovednosť za správu tohto portálu, zároveň určí orgány štátnej správy a finančné inštitúcie, ktoré budú musieť poskytnúť súčinnosť pre účely vytvorenia a aktualizácie informácií vedených v rámci tohto portálu.
4.4.4	Hospodárenie a náklady na činnosť
Jednotlivé inštitúcie systému ochrany spotrebiteľa budú každoročne zostavovať vlastný rozpočet výnosov a nákladov, ktorý bude schvaľovať Rada.
Podrobnosti o možných zdrojoch financovania systému sú uvedené v časti 3.2.
Okrem zdrojov príjmov zákon ustanoví základný rámec aj pre použitie príjmov jednotlivých inštitúcií systému ako aj systému ako celku. Peňažné prostriedky inštitúcií budú uložené na osobitných účtoch v Národnej banke Slovenska alebo na účtoch v štátnej pokladnici.
Pri zriadení úradu finančného ombudsmana, akadémie finančného vzdelávania a Rady sa predpokladá použitie prostriedkov zo štátneho rozpočtu. Po začatí činnosti uvedených inštitúcií sa predpokladá, že zdroje zo štátneho rozpočtu nebudú potrebné.
4.4.5	Verejná kontrola systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu
Kým Rada by mala byť zodpovedná za kontrolu jednotlivých inštitúcií systému, systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu en bloc (a teda aj Rada samotná) by mal byť podriadený silnej verejnej kontrole, napríklad zaradením medzi osoby povinné sprístupňovať informácie podľa zákona č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
Zároveň by v zákone mal byť ustanovený princíp transparentného fungovania systému. Okrem zverejňovania správ o činnosti jednotlivých inštitúcií, by takúto správu mala o sebe podávať aj Rada samotná. Všetky správy by boli zo zákona predkladané parlamentu ako zástupcovi verejnosti. Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky by mal zároveň kontrolovať hospodárenie s financiami systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu. Princíp transparentnosti by sa mal uplatňovať aj tým, že zákon by vyžadoval aj vedenie vestníka alebo iného informačného média, v ktorom by boli zverejňované aj operatívne rozhodnutia.
Zváži sa možnosť štátneho dozoru nad činnosťou Rady prostredníctvom Ministerstva financií Slovenskej republiky, vrátane vytvorenia efektívneho sankčného systému.
4.5	Spolupráca s inými orgánmi a inštitúciami
Pre systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu je potrebné, aby jeho prvky pri plnení svojich zákonných úloh spolupracovali s orgánmi štátnej správy, samosprávy, s Národnou bankou Slovenska, ako aj s finančnými inštitúciami a so združeniami spotrebiteľov. Aj keď je istá  forma interakcie zaručená zložením Rady ako kontrolného orgánu celého systému, zákon by mal upraviť vzťahy medzi úradom finančného ombudsmana, akadémiou finančného vzdelávania a ostatnými účastníkmi finančného trhu. Pritom je potrebné zo zákona zabezpečiť súčinnosť niektorých štátnych orgánov a Národnej banky Slovenska pre dosiahnutie efektívneho výkonu ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu.
Pri výkone svojej pôsobnosti bude úrad finančného ombudsmana spolupracovať s Ministerstvom financií SR, Ministerstvom hospodárstva SR a Národnou bankou Slovenska pri príprave návrhov koncepcií všeobecne záväzných právnych predpisov a pri tvorbe politiky v oblasti ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu. Úrad finančného ombudsmana bude oprávnený spolupracovať a vymieňať si informácie v rozsahu potrebnom na výkon jeho činnosti a za podmienok ustanovených zákonom a osobitnými zákonmi s orgánmi verejnej moci v Slovenskej republike a obdobnými zahraničnými inštitúciami. Legislatívna úprava zároveň zabezpečí podmienky pre prijatie úradu finančného ombudsmana do siete FIN-NET ako aj možnosti jeho efektívnej účasti na mimosúdnom urovnaní sporov z cezhraničných finančných služieb.
Akadémia finančného vzdelávania bude v rámci svojej činnosti spolupracovať s ostatnými inštitúciami patriacimi do systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu, s Ministerstvom financií SR a Ministerstvom školstva SR pri tvorbe vecne príslušnej legislatívy ako aj s Národnou bankou Slovenska v oblasti zabezpečovania skúšok odbornej spôsobilosti osôb vykonávajúcich vybrané odborné činnosti na finančnom trhu ako aj vo veciach súvisiacich s výkonom dohľadu nad finančným trhom. Akadémia finančného vzdelávania bude tiež zastupovať Slovenskú republiku v medzinárodných inštitúciách finančného vzdelávania a podieľať sa na medzinárodnej spolupráci v oblasti finančného vzdelávania. 
Koordinácia výkonu dohľadu nad finančným trhom podľa vývoja úrovne ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu by mala byť zabezpečená aj prostredníctvom zmlúv o spolupráci medzi Národnou bankou Slovenska a inštitúciami systému ochrany. Zmluva medzi NBS a úradom finančného ombudsmana by mohla okrem iného upraviť aj efektívnu výmenu informácií medzi týmito inštitúciami. Úrad finančného ombudsmana by mal byť povinný informovať Národnú banku Slovenska o podozreniach porušenia osobitných zákonov finančného trhu, ktoré získal pri výkone svojej činnosti. To odráža princíp, že dohľad nad finančným trhom a systém ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu by sa mali vzájomne dopĺňať. Obdobná zmluva by mohla byť uzatvorená medzi NBS a akadémiou finančného vzdelávania s cieľom spolupracovať a vzájomne riešiť otázky interakcie medzi reguláciou a finančným vzdelávaním.
Pri tvorbe zákona by sa mal zvážiť efektívny model zabezpečenia regionálnej dostupnosti ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu. Za účelom uľahčenia prístupu klientov ku konaniu pred úradom finančného ombudsmana a k finančnému vzdelaniu sa zvážia možnosti spolupráce úradu finančného ombudsmana, akadémie finančného vzdelávania a orgánov územnej samosprávy v tejto oblasti.

DOLOŽKA ZLUČITEĽNOSTI

návrhu vecného zámeru zákona o ochrane práv spotrebiteľa na  finančnom trhu  
s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie

1.	Predkladateľ právneho predpisu:
Ministerstvo financií Slovenskej republiky. 
2.	Názov návrhu právneho predpisu:
Návrh vecného zámeru zákona o ochrane práv spotrebiteľa na  finančnom trhu  
3.	Problematika návrhu právneho predpisu: 
a)	je upravená v práve Európskych spoločenstiev:
v primárnom práve:
- čl. 14, čl. 49 - 55 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva v platnom znení,
v sekundárnom práve: 
•	smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/5/ES z 27. januára 1997 o cezhraničných prevodoch (Mimoriadne vydanie Ú.v. EÚ 6/zv. 2),
•	smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/65/ES z 23. septembra 2002 o poskytovaní finančných služieb spotrebiteľom na diaľku a o zmene a doplnení smernice Rady 90/619/EHS a smerníc 97/7/ES a 98/27/ES v platnom znení (Mimoriadne vydanie Ú.v. EÚ 6/zv. 4),
•	smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/92/ES z 9. decembra 2002 o sprostredkovaní poistenia (Mimoriadne vydanie Ú.v. EÚ 6/zv. 4),
•	smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/39/ES z 21. apríla 2004 o trhoch s finančnými nástrojmi, o zmene a doplnení smerníc Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení smernice Rady 93/22/EHS v platnom znení (Mimoriadne vydanie Ú.v. EÚ 6/zv. 7),
b)	nie je upravená v práve Európskej únie,
c)	nie je obsiahnutá v judikatúre Súdneho dvora Európskych spoločenstiev alebo Súdu prvého stupňa  Európskych spoločenstiev.
4.	Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii:
•	Lehota na prebratie smerníc podľa určenia gestorských ústredných orgánov štátnej správy zodpovedných za prebratie smerníc: bezpredmetné.
•	Proti SR nebolo začaté konanie o porušení Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev podľa čl. 226 až 228 Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev v platnom znení.
•	Smernica EP a Rady 97/5/ES bola prebratá do zákona. č. 510/2002 o platobnom styku a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, smernica EP a Rady 2002/65/ES bola prebratá do zákona č. 266/2005 Z.z. o ochrane spotrebiteľa pri finančných službách na diaľku a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, smernica EP a Rady 2002/92/ES bola prebratá do zákona č. 340/2005 Z.z. o sprostredkovaní poistenia a sprostredkovaní zaistenia a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, smernica EP a Rady 2004/39/ES bola prebratá do zákona č. 566/2001 Z.z. o cenných papieroch a investičných službách a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o cenných papieroch) v znení neskorších predpisov.
5.	Stupeň zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie:
Úplný.
6.	Gestor a spolupracujúce rezorty: 
Ministerstvo financií Slovenskej republiky.

Doložka finančných, ekonomických, environmentálnych vplyvov, 
vplyvov na zamestnanosť a podnikateľské prostredie
1. 	Odhad dopadov na verejné financie
Tento návrh vecného zámeru zákona o ochrane práv spotrebiteľa na  finančnom trhu nepredpokladá zvýšené dopady na rozpočet verejnej správy.
2. 	Odhad dopadov na obyvateľov, hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osôb
Návrh zákona bude mať priamy dopad na obyvateľov Slovenskej republiky, ak sa rozhodnú využiť služby ponúkané úradom alebo akadémiou. V takom prípade bude občan znášať poplatok za podanie návrhu na konanie pred úradom alebo príslušný poplatok za účasť na vzdelávacej akcii. Poplatok za podanie návrhu však bude len symbolický (pravdepodobne vo výške 5 €) a rádovo nižší ako ekvivalentné poplatky pri podaniach na súdoch.
Ďalší priamy dopad na obyvateľov Slovenskej republiky bude mať uplatnenie alternatívy účasti spotrebiteľa na financovaní systému ochrany spotrebiteľa prostredníctvom príspevkov spotrebiteľa  definovaných  ako zákonom určený príplatok k poplatku za finančnú službu. Ak sa použije financovanie činnosti systému ochrany spotrebiteľa prostredníctvom zákonom určenej časti poplatkov účtovaných klientom za poskytované služby, ktoré budú za nich odvádzať poskytovatelia finančných služieb, návrh zákona bude mať dopad na hospodárenie osôb poskytujúcich finančné služby, keďže príjem z poplatkov účtovaných klientom je príjmom poskytovateľa služby. Finančné inštitúcie budú povinné odvádzať do systému ochrany spotrebiteľa presne definovanú časť poplatkov účtovaných klientom za poskytované služby, čo sa prejaví formou zníženia ich zisku – buď z dôvodu, že časť poplatku budú odvádzať z pôvodnej úrovne poplatkov alebo z dôvodu straty klientov pri adekvátnom zvýšení poplatkov, ak sa konkrétny poskytovateľ služby rozhodne o určené percento odvodu z poplatku navýšiť poplatky.
3. 	Odhad dopadov na životné prostredie 
	Návrh zákona nebude mať priamy ani nepriamy dopad na životné prostredie Slovenskej republiky. 
4. 	Odhad dopadov na zamestnanosť
	Návrh zákona ovplyvní zamestnanosť v SR. Vytvorenie úradu a akadémie si  vyžiada 70 zamestnancov.
5. 	Analýza vplyvu na podnikateľské prostredie
S vysokou pravdepodobnosťou možno očakávať, že v strednodobom časovom horizonte sa zavedenie komplexného systému ochrany spotrebiteľa na finančnom trhu pozitívne prejaví na zvýšení úrovne vzdelania vo finančnej oblasti a dôvery klientov finančných inštitúcií vo všetkých sektoroch finančného trhu a následne vo zvýšenom objeme transakcií medzi finančnými inštitúciami a ich klientmi. Zriadenie systému bude mať preto pozitívny vplyv na podnikateľské prostredie v sektore finančných služieb. Náklady podnikateľských subjektov spojené s hradením činnosti systému budú v dlhodobom časovom horizonte kompenzované znížením nákladov na súdne a iné mimosúdne formy riešenia sporov ako aj pozitívnymi dopadmi zvýšenej dôvery verejnosti v inštitúcie finančného trhu.