Predkladacia správa

	Na základe § 70 ods. 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky, Ministerstvo práce, sociálnych vecí  a rodiny Slovenskej republiky ako ústredný orgán štátnej správy pre zamestnanosť predkladá na rokovanie vlády Slovenskej republiky návrh poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Roberta Fica na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 387/1996 Z. z. o zamestnanosti v znení neskorších predpisov (tlač 992).

	Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky k uvedenému návrhu má okrem legislatívnotechnických pripomienok, ktoré neuvádza, tieto zásadné pripomienky:

Všeobecne

	Predložený poslanecký návrh sleduje tento účel:

1.	doplnenie písmena l) v § 9, ktorým sa navrhuje, aby predstavenstvo Národného úradu práce navrhovalo a schvaľovalo zásady pracovného testu,
2.	doplnenie písmena z) v § 20 ods. 2, ktorým sa navrhuje, aby okresný úrad práce spolupracoval s obcou pri realizácii pracovného testu podľa § 91b,
3.	nové znenie  odseku 4 v § 39, ktorým sa navrhuje uložiť  povinnosť pre evidovaného nezamestnaného, aby pri sprostredkovaní zamestnania, pri rekvalifikácií a pri pracovnom teste podľa § 91b spolupracoval s okresným úradom práce, ktorý ho poučí o jeho právach a povinnostiach a určí termíny,  v ktorých je evidovaný nezamestnaný povinný sa dostaviť na okresný úrad práce, 
4.	pripojenie ďalšej vety na konci v odseku 2 v § 41, ktorou sa navrhuje, aby sa evidovaný nezamestnaný, ktorý je vyradený z evidencie nezamestnaných z dôvodu uvedeného v § 41 ods. 3 písm. a) až c) a f) zaradil do tejto evidencie len vtedy, ak po vyradení z evidencie nezamestnaných platil príspevok na poistenie v nezamestnanosti v dĺžke najmenej šesť kalendárnych mesiacov,
5.	doplnenie písmen f) a g) v § 41 ods. 3, ktorými sa navrhuje,  aby sa za nespoluprácu s okresným úradom práce  na účely zákona o zamestnanosti považovalo aj odmietnutie alebo nevykonanie pracovného testu a neospravedlnená neúčasť na podujatí organizovanom okresným úradom práce, ak bol  naň písomne pozvaný,
6.	vloženie § 91b vrátane  nadpisu  "Pracovný test" za § 91a, ktorým sa navrhuje účel pracovného testu, ktorým je sledovať skutočný záujem evidovaného nezamestnaného na sprostredkovaní zamestnania, ktorého cieľom je udržanie pracovných návykov evidovaného nezamestnaného, uloženie povinnosti pre každého evidovaného nezamestnaného vykonať pracovný test bez založenia pracovnoprávneho vzťahu a bez nároku na mzdu alebo inú odmenu, v prospech obce, v ktorej má trvalý pobyt alebo na mieste určenom v dohode o spoločnom postupe obcí, ustanovenie podmienok na realizáciu pracovného testu,  uloženie povinnosti pre obec vydávať evidovanému nezamestnanému písomné potvrdenie o vykonaní pracovného testu alebo  oznamovať okresnému úradu práce nesplnenie podmienok pracovného testu, maximálny počet hodín, ktoré musí evidovaný nezamestnaný v rámci pracovného testu odpracovať je osem hodín týždenne, zaradenie na pracovný test podľa zdravotného stavu a dosiahnutého stupňa vzdelania evidovaného nezamestnaného, zodpovednosť obce za ochranu zdravia a bezpečnosť pri práci evidovaného nezamestnaného počas vykonávania pracovného testu, zákonné poistenie obce pre prípad úrazu evidovaného nezamestnaného pri vykonávaní pracovného testu, nárok obce na refundáciu zaplateného poistného na zákonné poistenie proti pracovnému úrazu,  ustanovenie jednoročnej prekluzívnej lehoty, v ktorej si musí obec svoj nárok uplatniť , vylúčenie pôsobnosti Zákonníka práce na právne vzťahy, ktoré vznikajú pri vykonávaní pracovného testu okrem prípadov zodpovednosti za ochranu zdravia a bezpečnosť pri práci a nároku na náhradu zaplateného poistného za zákonné poistenie zodpovednosti  za pracovný úraz,  splnomocnenie na vydanie vykonávacieho predpisu, ktorý podrobnejšie ustanoví podmienky na vykonávanie pracovného testu.

K bodu 1 až 3

	Návrh neumožňuje z vecného hľadiska k nemu zaujať jednoznačné stanovisko, pretože nie je v ňom definované, čo je „pracovným testom“. Iba nepriamo z celého textu návrhu sa dá usúdiť, že účelom je vykonávanie prác pre obec za metodickej a poradenskej pomoci okresných úradov práce pod hrozbou vyradenia z evidencie nezamestnaných. Za tohto predpokladu nie je jasné, čo je podstatou a účelom tohto testu. Okresný úrad práce bude hodnotiť, či evidovaný nezamestnaný je schopný za určitú určenú časovú jednotku vykonať vopred určený rozsah práce?

	Aj keď návrh obsahuje splnomocňovacie ustanovenie pre MPSVR SR na vydanie vykonávacieho predpisu, zastávame názor, že definícia pracovného testu, práva a povinnosti jeho účastníka by mali byť vymedzené v zákone. Rovnako musí byť v zákone určené, o aký vzťah pôjde medzi evidovaným nezamestnaným a obcou počas výkonu pracovného testu. Je to dôležité na posúdenie, či spĺňa podmienky ustanovené v § 28 zákona o zamestnanosti.

K bodu 4

	V bode 4 materiálu sa v § 41 ods. 2 navrhuje doplniť o ďalší režim pre opätovné zaradenie do evidencie nezamestnaných, podmienený platením príspevku na poistenie v nezamestnanosti najmenej počas 6 mesiacov, pritom sa nenavrhuje zrušiť platný režim pre opätovné zaradenie do evidencie nezamestnaných. Zároveň v navrhnutom novom režime nie je upravené, na základe akého podnetu by malo dôjsť k opätovnému zaradeniu do evidencie nezamestnaných.

K bodu 5

	V bode 5 sa § 41 ods. 3 navrhuje doplniť o ďalšie dva dôvody nespolupráce s okresným úradom práce na účely vyradenia z evidencie nezamestnaných podľa § 41 ods. 2. Prvý dôvod považujeme za nekvalifikovaný vzhľadom na skutočnosti uvedené v bode 6. Druhý dôvod „neospravedlnená neúčasť na podujatí organizovanom okresným úradom práce, ak bol naň písomne pozvaný“ považujeme za nadbytočný. V platnom znení zákona NR SR č. 387/1996 Z. z. o zamestnanosti v znení neskorších predpisov v § 41 ods. 3 písm. d) je uvedený dôvod „nedostavenie sa na okresný úrad práce v určenom termíne“, čo považujeme za postačujúce. Pri predvolávaní evidovaných nezamestnaných musia okresné úrady práce dodržiavať zásadu „všeobecnej dostupnosti miesta, na ktoré predvolávajú, resp. pozývajú evidovaných nezamestnaných“. Záruku všeobecnej dostupnosti dáva len okresný úrad práce. Okrem toho v navrhovanom písm. g) chýba určenie o aké podujatie ide. Okresný úrad práce môže predvolávať, resp. pozývať evidovaných nezamestnaných len na účel súvisiaci s pracovným uplatnením evidovaných nezamestnaných určený zákonom o zamestnanosti.

	Preto zásadne nesúhlasíme s doplnením § 41 ods. 3 o navrhované písm. g).

K bodu 6

	Na overenie skutočného záujmu evidovaného nezamestnaného o sprostredkovanie zamestnania má okresný úrad práce dostatočnú možnosť podľa platného znenia zákona o zamestnanosti podľa § 33, v ktorom je upravené sprostredkovanie zamestnania, § 35, v ktorom je upravené poradenstvo a podľa § 37a, v ktorom je upravený systém posudzovania zdravotnej spôsobilosti evidovaného nezamestnaného v rámci lekárskej posudkovej činnosti v prípade odmietnutia prijatia vhodného zamestnania zo zdravotných dôvodov ponúkaného evidovanému nezamestnanému v rámci sprostredkovania zamestnania.

	Okrem uvedeného treba zdôrazniť, že vhodné zamestnanie na účely sprostredkovania zamestnania je definované v § 32 zákona o zamestnanosti a táto definícia je v súlade s dohovorom MOP č. 168. Práve § 32 ods. 2 určuje hľadiská (zdravotný stav, vek, vzdelanie, dĺžku praxe, dobu zamestnanosti, dennú dochádzku do zamestnania a zo zamestnania a možnosti ubytovania), ktoré sú určené na to, aby okresné úrady práce podľa nich testovali „zamestnateľnosť“ evidovaného nezamestnaného pre konkrétne pracovné miesta, resp. pre konkrétne pracovné činnosti a úkony. Na výkon testovania „zamestnateľnosti“ evidovaných nezamestnaných však v súčasnom období chýbajú okresným úradom práce špeciálne zariadenia, pomôcky a odborníci, ako sú fyzioterapeuti, pracovní terapeuti, ergonómovia a pod. Zriadenie takýchto pracovísk a školenie odborníkov sa začína realizovať v tomto roku v rámci programu PHARE za pomoci odborníkov zo Švédska a z Rakúska.

	Dôležitou skutočnosťou, ktorá neumožňuje vyradiť z evidencie nezamestnaných, ktorí nemajú skutočný záujem pracovať, je veľký nedostatok, resp. neexistencia voľných pracovných miest. To spôsobuje, že okresné úrady práce nemôžu dostatočne rýchlo vyradiť z evidencie nezamestnaných tých, ktorí v skutočnosti nemajú záujem pracovať. Preto je potrebné v oveľa väčšom rozsahu ako doteraz orientovať činnosť okresných úradov práce na vyhľadávanie voľných pracovných miest a na aktivizáciu evidovaných nezamestnaných a ich dôslednú kontrolu, ako si sami hľadajú zamestnanie, namiesto ich navrhovanej účasti na nútenej pomoci obciam. Obce, ak majú voľné pracovné miesta, mali by ich nahlásiť okresným úradom práce a hľadať možnosti na ich financovanie. Zastávame názor, že objektívne "testovanie" nezamestnaného občana je možné vytvorením dostatočného množstva stálych pracovných miest, kde  si občan pri zachovaní svojej dôstojnosti  zabezpečí prácou dôstojnú  životnú úroveň.

	V texte § 91b sa navrhuje povinnosť zúčastniť sa pracovného testu. Z toho vyplýva, že sa navrhuje zaviesť istá forma testu povinnou prácou pre všetkých, ktorí sú v evidencii nezamestnaných dlhšie ako 6 alebo 9 mesiacov,  ak si dovtedy nenájdu zamestnanie. Pritom z návrhu nevyplýva, že by sa malo skúmať, či sú viac ako 6 alebo 9 mesiacov v evidencii nezamestnaných zo subjektívnych alebo z objektívnych dôvodov.

	Sme toho názoru, že navrhnuté ustanovenie § 91b citovaného zákona nie je v súlade s čl. 36 Ústavy Slovenskej republiky, v zmysle ktorého zamestnanci majú právo na spravodlivé a uspokojujúce pracovné podmienky. Zákon im zabezpečuje najmä právo na odmenu za vykonanú prácu, dostatočnú na to, aby im umožnila dôstojnú životnú úroveň. Aj keď ide o evidovaného nezamestnaného, z navrhnutého ustanovenia je zrejmé, že v rámci „Pracovného testu“ evidovaný nezamestnaný bude vykonávať opakovanú pracovnú činnosť v podriadenosti a podľa pokynov pracovníka obce, čo spĺňa základné charakteristické znaky pracovnoprávneho vzťahu, pričom absentuje právo na odmenu.

	Rovnako z návrhu nevyplýva, či občan, ktorý je v evidencii nezamestnaných dlhšie ako 6 alebo 9 mesiacov, bude povinný sa zúčastňovať pracovného testu opakovane až dovtedy, kým nebude vyradený z evidencie nezamestnaných, alebo už prvá účasť na pracovnom teste mu zaručí zamestnanie, alebo čo iné bude výsledkom účasti na pracovnom teste v prospech občana.

	V bode 6 ustanovenie ods. 11 nie je upravené tak, aby sa na navrhovanú aktivitu vzťahovala povinnosť obce zaisťovať bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci rovnako, ako v prípade pracovného pomeru. Tiež ustanovenie odseku 12 nie je zosúladené s platným právnym stavom v oblasti zodpovednosti za škodu pri pracovných úrazoch a chorobách z povolania.

	Ďalej uvádzame, že podľa zákona č. 195/1998 Z. z. o sociálnej pomoci v znení neskorších predpisov občan, ktorý je v hmotnej núdzi, má právo na zabezpečenie základných životných podmienok. Jednou z foriem pomoci občanom v hmotnej núdzi je dávka sociálnej pomoci, ktorá sa poskytuje na dvoch úrovniach, závisle na dôvodoch hmotnej núdze. Dávka sa poskytuje na úrovni základných životných podmienok v sume 50 % životného minima pre občana zo subjektívnych dôvodov hmotnej núdze aj v prípadoch, ak nie je evidovaný na príslušnom úrade práce, pretože ide o právo garantované Ústavou Slovenskej republiky (čl. 39 ods. 2).

	Zastávame názor, že systém sociálnej pomoci vytvára dostatočný priestor na uplatnenie princípu osobnej participácie občana na riešení svojej nepriaznivej situácie,  ale vzhľadom na zmenu Ústavy Slovenskej republiky v článku 18, Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky vypracuje návrh novely zákona o sociálnej pomoci v časti riešenia hmotnej núdze v takom zmysle, že poskytnutie dávky sociálnej pomoci bude podmienené vykonaním drobných obecných služieb. V prípade, že občan vykonanie takejto služby odmietne, dávka sociálnej pomoci sa mu zníži.

	Realizácia tohto zámeru však bude možná až po reforme verejnej správy vzhľadom na personálnu a materiálno-technickú nepripravenosť orgánov miestnej samosprávy. Práve táto nepripravenosť spochybňuje úspešnosť návrhu na zmenu a doplnenie zákona o zamestnanosti. 

K Dôvodovej správe

	Podľa  dohovoru Medzinárodnej organizácie práce o nútenej práci č. 29 z roku 1930 článok  2 ods. 1 nútenou prácou označujeme každú prácu alebo službu, ktorá sa od ktorejkoľvek osoby vymáha pod hrozbou akéhokoľvek trestu, a na ktorú sa osoba neponúkla dobrovoľne. 

	Nútenou prácou podľa článku 2 ods. 2  citovaného dohovoru nie je 
a)	žiadna práca ani služba vymáhaná na základe zákonov o povinnej vojenskej službe pre práce rýdzo slovenskej povahy;
b)	žiadna práca ani služba, ktorá tvorí súčasť obvyklých občianskych povinností občanov krajiny, ktorá sa plne spravuje sama;
c)	žiadna práca ani služba, ktorá sa od ktorejkoľvek osoby vymáha v dôsledku odsúdenia súdnym rozhodnutím, pokiaľ sa táto práca alebo služba vykonáva pod dohľadom a kontrolou verejného úradu a pokiaľ sa uvedená osoba neprenajíma a ani nedáva k dispozícii súkromným jednotlivcom, súkromných spoločnostiam ani súkromným právnickým osobám;
d)	žiadna práca ani služba vymáhaná v prípadoch mimoriadnych okolností, t.j. v prípadoch vojny, pohromy alebo hroziacej pohromy ako požiaru, povodne, hladomoru, zemetrasenia, prudkej epidémie alebo zvieracej nákazy (epizootie), vpád zvierat, hmyzu alebo škodlivých rastlinných cudzopasníkov a všeobecne všetkých okolností, ktoré ohrozujú alebo by mohli ohroziť život alebo normálne životné pomery všetkého obyvateľstva alebo  jeho časti;
e)	menšie obecné služby, ktoré sú vykonávané členmi obce v jej priamom záujme, môžu sa preto považovať za obvyklé občianske povinnosti pripadajúce na členov obce, pokiaľ majú členovia obce alebo ich priami zástupcovia právo vyjadriť sa  ohľadne potreby takých služieb.

Vyššie citovaný dohovor vylučuje (vyníma) zo svojich ustanovení "akúkoľvek prácu alebo službu", ktorá predstavuje časť obvyklých (bežných) občianskych povinností úplne samosprávnej krajiny. Tri výnimky výslovne ustanovené v dohovore vo vzťahu k istým formám práce alebo služby, ktoré tvoria obvykle (bežné) občianske povinnosti sú: povinná vojenská služba, práca alebo služba vyžadovaná v prípade výnimočného stavu (napr. prípade núdze pri živelných pohromách a pod.) a malé (menšie) obecné služby. Iné prípady obvyklých (bežných) občianskych povinností sú: povinná činnosť porotcu, povinnosť pomáhať osobe v nebezpečenstve (napr. ak hrozí naplnenie skutkovej podstaty trestného činu neposkytnutia pomoci) alebo pomáhať pri presadzovaní zákona a poriadku. Výbor (výbor expertov pre aplikáciu dohovorov a odporúčaní MOP) poukazuje na tieto výnimky, ktoré sa však musia vykladať v kontexte s inými ustanoveniami dohovoru a nemôžu sa uplatňovať ako ospravedlnenie právneho prostriedku k formám povinnej služby, ktoré sú v rozpore s takýmito inými ustanovenia.

Výbor expertov pre aplikáciu dohovorov a odporúčaní vo svojom znaleckom náleze zaujal k otázke menších obecných služieb v publikácii "Zrušenie nútenej práce" - 65. zasadnutie Generálnej konferencie Medzinárodnej organizácie práce nasledujúce stanovisko:

-	musí ísť o "menšie služby" napr. o práce, ktoré sa vzťahujú v prvom rade o údržbu a vo výnimočných prípadoch na stavbu určitých objektov určených na zlepšenie sociálnych podmienok obyvateľov danej obce(menšia škola, ordinácia lekára a pod);
-	práce musia mať charakter "obecných služieb" vykonávaných  "priamo v záujme obce" a nesmú mať vzťah k vykonávaniu prác v prospech širšej skupiny;
-	"občania obce" (napr. obec, ktorá má prácu vykonať) alebo ich priami zástupcovia (napr. obecná rada) musia mať právo, aby bola s nimi potreba takýchto prác konzultovaná.

Poslanecký návrh však predpokladá povinnosť účasti na práci pre obec pod hrozbou trestu vyradenia z evidencie nezamestnaných.

	Nútenú prácu pre obec navrhovanou formou  nie je možné považovať za malú službu pre obec. 

	Sme toho názoru, že udržanie a získanie pracovných návykov by sa malo zabezpečiť inými, dôstojnejšími formami, ako obsahuje návrh. 

	Je potrebné dôvodovú správu doplniť o dohovory MOP a právne predpisy EK, ktoré takýto postup umožňujú. To platí i pre bod 5 a 6 Doložky zlučiteľnosti…, ktorá je súčasťou materiálu.

	Vzhľadom na  horeuvedené skutočnosti  je potrebné návrh na vydanie zákona, ktorým sa mení  a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 387/1996 Z. z. o zamestnanosti v znení neskorších predpisov v súvislosti s navrhovaným inštitútom "pracovného testu" zosúladiť s medzinárodnými pracovnými normami Medzinárodnej organizácie práce, ktorými je Slovenská republika  viazaná a s článkom 13 ods. 1 až 4, ako aj s článkom 18 ods. 2 písm. e) Ústavy Slovenskej republiky, pretože tak ako je navrhnutý vykazuje znaky nútenej alebo povinnej práce.

Z á v e r

	Vzhľadom na uvedené, Ministerstvo práce, sociálnych vecí  a rodiny Slovenskej republiky  odporúča vysloviť nesúhlas s návrhom poslanca Roberta Fica na vydanie zákona, ktorým sa mení  a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 387/1996 Z. z. o zamestnanosti v znení neskorších predpisov.