Vyhlásenie predkladateľa o rozpornosti

	Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 270/1995 Z. z. o štátnom jazyku Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, sa predkladá s rozporom so zástupcami verejnosti (hromadná pripomienka) a so zástupcami Republikovej únie zamestnávateľov, ktorí zaslali na ministerstvo kultúry zásadné pripomienky s rovnakým obsahom. Rozporové konanie k týmto pripomienkam sa uskutočnilo 11. decembra 2008. Na opakovanom rozporovom konaní  19. decembra 2008 sa rozpor s uvedenými subjektmi odstránil len v jednej zo vznesených pripomienok, týkajúcej sa používania českého jazyka v úradnom styku. 
	V ostatných troch bodoch, v ktorých sa rozpor neodstránil, zástupcovia verejnosti a Republikovej únie zamestnávateľov trvajú na svojich zásadných pripomienkach, v ktorých žiadajú vypustenie celého § 5 z textu zákona o štátnom jazyku, ako aj vypustenie odseku 6 z § 8, pretože úpravu používania štátneho jazyka v oblastiach, ktorých sa tieto ustanovenia týkajú, považujú za obmedzujúcu slobodu prejavu a právo šíriť informácie. V treťom bode požadujú vypustenie § 9a, ktorý do zákona o štátnom jazyku zavádza sankčný mechanizmus, pretože vynucovanie zákona formou pokút je podľa ich názoru neopodstatnené a výška pokút je neadekvátna. 
	Rozpor nebolo možné odstrániť, pretože ministerstvo kultúry nemôže súhlasiť s názorom zástupcov verejnosti, že ochrana štátneho jazyka v oblastiach verejného styku, ako sú masmédiá, publikácie, audiovizuálne diela pre deti, oznamy pre verejnosť, nápisy, reklama, nápisy na pamätníkoch, je nedôvodným zásahom do práva na slobodu prejavu a že nepatrí medzi legitímne dôvody na zásah do slobody prejavu a práva na súkromie. S poukazom na všeobecný východiskový základ Európskeho súdu pre ľudské práva v prípadoch Mentzen v. Lotyšsko (rozhodnutie z 7. 12. 2004), Kuharec v. Lotyšsko (rozhodnutie z 7. 12. 2004) a Bulgakov v. Ukrajina (rozsudok z 11. 9. 2007) je zrejmé, že ochrana štátneho jazyka zakladá štátu povinnosť zabezpečiť svojim občanom právo na dorozumenie sa v tomto jazyku v súkromnej a verejnej sfére, najmä ak je štátnemu jazyku poskytnutá ústavná ochrana. Tým je podľa Európskeho súdu pre ľudské práva založený obmedzujúci dôvod „ochrana práv a slobôd iných", ktorý je aj podľa Ústavy Slovenskej republiky obmedzujúcim dôvodom slobody prejavu. V súvislosti s pokutami je potrebné zdôrazniť, že právna norma nemôže existovať bez sankcie. Výnimku urobilo ministerstvo kultúry iba pri periodickej tlači a agentúrnom spravodajstve na základe odporúčania v spoločnom vyhlásení zástupcov pre slobodu prejavu OSN, OBSE a OAS z roku 2003, ktorí požadovali, aby sankcie voči tlačeným médiám okrem Trestného zákona neboli uplatňované orgánmi, na čele ktorých stoja politickí nominanti. S týmto odporúčaním sa stotožnili aj zástupcovia Benátskej komisie pre demokraciu prostredníctvom práva pri Rade Európy.