Analýza súčasného stavu 

1.  Nedokončený model verejnej správy a pretrvávajúci centralizmus

	Reforma verejnej správy nemôže byť súhrnom nekompatibilných rozhodnutí, mnohokrát motivovaných iba mocenskými zámermi vládnucich  politických zoskupení pre dané volebné obdobie. Transformácia spoločnosti v postkomunistických krajinách si vyžaduje komplexný prístup a systémové zmeny aj v reforme verejnej správy najmä preto, že táto je dôležitá aj pre ďalšie reformy ( školstva, zdravotníctva, ...).

Vzhľadom na dedičstvo minulého režimu si reforma verejnej správy na Slovensku vyžaduje realizovať paralelne viaceré vzájomne previazané reformy:
1. 	decentralizáciu, ktorej súčasťou je odovzdanie kompetencií zo štátnej správy na samosprávu, vrátane decentralizácie verejných financií  a dekoncentráciu úloh z ústredných orgánov na územné orgány verejnej správy,
2. 	administratívnu (inštitucionálnu) reformu, ktorá v sebe zahŕňa vznik nových subjektov územnej samosprávy  (vyššie územné celky), ako aj zmeny v rámci jestvujúcich subjektov štátnej správy (miestna štátna správa, ústredné orgány štátnej správy a ich podriadené organizácie ...),
3. 	reformu územného a správneho usporiadania, ktorej súčasťou sú zmeny v rámci vymedzenia teritórií a sídiel územných samosprávnych celkov a krajov,
4. 	reformu kontrolného systému.

Pôvodne zahájený proces v roku 1990 sa sústredil najmä na prvé tri reformy. Prišlo k zmenám v rámci územného usporiadania, k administratívnej reforme a bol zahájený proces decentralizácie (vznik miestnej samosprávy, odovzdanie majetku, miestne rozpočty,..). Do dnešného dňa sa nepodarilo zvládnuť adekvátnym spôsobom kontrolný systém vo verejnej správe.

Obnovením pôsobnosti miestnej samosprávy bol založený tzv. “oddelený model”  (oddelený výkon štátnej správy a územnej samosprávy), pričom vzhľadom na sídelnú štruktúru Slovenskej republiky a nepriechodnosť municipalizácie obcí, logickým pokračovaním mal byť vznik samosprávy vyššieho územného celku tak, ako to predpokladá Ústava SR. Paralelne mala prebehnúť decentralizácia kompetencií a verejných financií pri uplatnení princípu subsidiarity a racionalizácia v rámci štátnej správy.

Zmeny vlád, vznik samostatnej Slovenskej republiky tento proces zastavili. V roku 1996 prišlo k zmene v rámci územného  a správneho usporiadania, k administratívnej reforme  (horizontálna integrácia) a k dekoncentrácii niektorých činností z centrálnej vlády na miestnu štátnu správu. Nepokročilo sa však v decentralizácii kompetencií zo štátnej správy na územnú samosprávu, neprišlo k reforme vo financovaní územnej samosprávy, nedotiahol sa kontrolný systém. 

V rokoch 1990 - 1999 sa uskutočňovali zmeny, ktoré mali mnohokrát protichodný charakter, s dopadom na neprimerané výdavky. Vôbec sa nepokračovalo v nastúpenom procese decentralizácie z roku 1990 a napriek reálnej existencii oddeleného modelu verejnej správy, zmeny sa realizovali  výhradne v štátnej správe:
•	po roku 1990 prechod z trojstupňového na dvojstupňové riadenie (vypadli kraje) a prechod z tzv. integrovaného na rezortné riadenie miestnej štátnej správy  (špecializované siete).
•	po roku 1996 prechod z dvojstupňového na trojstupňové riadenie  (centrum - kraj - okres) a z rezortného na integrované riadenie.
•	po roku 1998 snaha o zachovanie trojstupňového riadenia, ale zároveň snahy o opätovný prechod na rezortné riadenie vo forme špecializovaných sietí.

Nekomplexný prístup spôsobuje narastajúce problémy v transformácii  verejnej správy, ale celého verejného sektora..

Slovenská republika patrí medzi krajiny s najväčšou centralizáciou kompetencií, financií a politickej moci v porovnaní so štátmi V4, ale aj OECD, pričom práve decentralizácia a tým aj demokratizácia verejnej správy je hlavným trendom druhej polovice 20. storočia v rozvinutých krajinách.

Centralizácia rozhodovania a riadenia verejnej správy má všeobecne známe nedostatky :
1. 	nízku mieru flexibility na miestne požiadavky, normatívne rozhodovanie, oneskorené reakcie na vzniknuté problémy, 
2. 	neumožňuje efektívne riešiť nepopulárne opatrenia, ( napr. racionalizácia sietí v školstve, zdravotníctve, ...), pretože každý návrh, krok, prerastie v celoštátny a celospoločenský problém a to i napriek tomu, že sa mnohokrát riešia iba regionálne, resp. sektorové disparity, ktoré sú dôsledkom neefektívneho hospodárenia posledných desaťročí.
3. 	vysoká centralizácia a spoluzodpovednosť ústredných orgánov za operatívnu činnosť komplikujú plnenie hlavných úloh vlády a ministerstiev, t.j. koncepčnú, legislatívnu, metodickú a kontrolnú činnosť,
4. 	priveľká koncentrácia operatívnych činností na ústredných orgánoch štátnej správy  spôsobuje aj pretrvávanie rezortného prístupu, čo sťažuje účinnú koordináciu činností a definovanie celoštátnych priorít. Zároveň je brzdou v rýchlejšej transformácií  (odštátnení) činností, ktoré by efektívnejšie mohli zabezpečovať súkromné,  resp. neziskové organizácie.

Odkladanie nevyhnutnej decentralizácie pôsobnosti, právomocí a zodpovednosti z centrálnej úrovne na úroveň miestnu, existencia nedokončeného modelu spôsobujú politickú destabilizáciu štátu a prispievajú k jeho ekonomickým problémom. 

	Nevyužitie celospoločenskej atmosféry na počiatku a zastavenie reformných procesov v roku 1992 spôsobilo pre Slovenskú republiku veľké problémy a zanechalo následky, ktoré sa dnes veľmi ťažko prekonávajú a ktoré bránia rýchlejším systémovým opatreniam. 

Koncentrácia právomocí, finančnej a politickej moci v centre, prepojenie politickej a ekonomickej moci, vytvorenie ideálnych podmienok pre pôsobenie rôznych záujmových skupín, korupciu, klientelizmus a pre permanentný súboj o celé Slovensko, pričom občan , podľa ústavy nositeľ moci, sa stal iba pozorovateľom a štatistom procesu bez možnosti ovplyvniť ho.

2.  Kontrola vo verejnej správe

 	Základnými kritériami kontrolnej činnosti sú zákonnosť, hospodárnosť, účelnosť a úspornosť. Uvedené kritériá majú byť v hodnotení rovnocenné. 

 	V súčasnosti je kontrolný systém vo verejnej správe právne upravený a funkčný, napriek tomu existuje rad nedostatkov, ktoré  nepriaznivo ovplyvňujú efektívnosť kontroly a nápravu nedostatkov.

Realizácia decentralizovaného systému verejnej správy si vyžiada aj zmenu kontrolných mechanizmov vo verejnej správe. Cieľom je vytvorenie takého systému kontroly, ktorý postihne všetky procesy v rámci verejnej správy, v oboch jej zložkách (štátnej správa, územná  samospráva) a na všetkých troch úrovniach. 

Pozitívne faktory súčasného systému kontroly vo verejnej správe :
1.	kontrolná činnosť v SR je zabezpečovaná na všetkých úrovniach verejnej správy, aj keď úroveň vykonávanej činnosti dosahuje rôznu kvalitu a účinnosť,
2.	 NKÚ SR svojim výkonom nezávislej vonkajšej kontroly a jej výsledkami vytvára podmienky pre odstránenie zistených nedostatkov a tým aj na zefektívnenie činnosti verejnej správy,
3.	Úrad vlády SR, sekcia kontroly, svojou činnosťou napomáha zefektívneniu činnosti štátnej správy,
4.	zákon č.10/1996 Z.z. založil povinnosť pre subjekty štátnej správy zabezpečiť funkčný systém vnútornej kontroly,
5.	právna regulácia pre oblasť kontroly obsahuje prvky kompatibilné s právom Európskej únie

Medzi negatívne faktory možno zaradiť :
1. 	absencia vonkajšej nezávislej kontroly FNM a verejných fondov, ako aj kontrola hospodárenia verejnoprávnych inštitúcií, ktoré hospodária s verejnými financiami a verejným majetkom, ako aj kontrola hospodárenia s finančnými prostriedkami poskytnutými Európskym spoločenstvom a kontrola hospodárenia obcí,
2. 	absencia systému vnútornej finančnej kontroly v SR,
3. 	nedostatočná a závislá kontrolná činnosť v samospráve,
4. 	nedostatočná kontrola v dozorných radách, v ktorých pôsobia zástupcovia štátu,
5. 	prejavujú sa prvky závislosti v konaní zamestnancov vnútornej kontroly a v riadiacej práci vedúcich zamestnancov, pričom zákonný rámec nevytvára dostatočné spoločenské a materiálne záruky pre nezávislé fungovanie kontroly vo verejnej správe,
6. 	prijímajú sa nedostatočne účinné opatrenia, pričom existuje aj nedôsledná kontrola prijatých opatrení,
7. 	výsledky kontroly sa nevyužívajú na všetkých stupňoch riadenia a nevyvodzujú sa osobné postihy za zistené porušenia,
8. 	po odstúpení orgánom činným v trestnom konaní sa nedostatočne realizujú výsledky kontroly,
9. 	existuje duplicita kontrolných akcií s rovnakým predmetom kontroly, vykonávaných orgánmi kontroly, čo má za následok, okrem zvýšených výdavkov, znižovanie spoločenskej funkcie a autority kontroly,
10. 	vznik, postavenie a pôsobenie kontroly v územnej samospráve nemá obligatórnu povahu, pričom aj z metodického hľadiska nie je výkon kontroly upravený všeobecne právnym predpisom,
11. 	existuje nedostatočná príprava a organizácia na výkon kontroly, z dôvodu časovej tiesne zapríčinenej zvýšenými požiadavkami na početnosť vykonávania kontrol (ale aj už uvedenej nízkej koordinácii), nedodržiavanie základných pravidiel kontrolnej činnosti v štátnej správe,
12. 	v rámci vnútornej kontroly sú často vykonávané kontroly bez zistenia nedostatkov v snahe zakryť nedostatky, resp. z dôvodu nedostatočnej znalosti kontrolovanej problematiky, pričom vonkajšie orgány kontroly následne zisťujú nedostatky v rovnakom predmete kontroly, 
13. 	v potrebnom rozsahu sa nezabezpečuje výkon správneho súdnictva,
14. 	nie je zavedený jednotný systém evidencie a vyhodnocovania petícií a sťažností, čo má negatívny vplyv na spätnú informovanosť a ďalšie skvalitnenie riadiacej práce,
15. 	nedostatočná databáza poznatkov z kontrol, absencia príslušného kontrolórskeho softvéru a nedostatočné uplatňovanie výpočtovej techniky na úseku kontroly,
16. 	nedostatočné ohodnotenie, ale aj absencia vytvárania podmienok odborne spôsobilých zamestnancov kontroly v celom systéme a nezabezpečenie dodatočného vzdelávania,

Koncepcia kontroly vo verejnej správe je osobitným materiálom, ktorý patrí medzi tzv. súvisiace koncepcie procesu reformy verejnej správy a nadväzuje na navrhované zámery koncepcie decentralizácie a modernizácie verejnej správy v zmysle uznesenia vlády SR č. 230.

3.  Rast a neefektívnosť výdavkov na verejnú správu

Rast výdavkov na verejnú správu má dve príčiny. Jedna je objektívna a súvisí s rastom výdavkov na tovary a služby, s rastom ceny práce. Druhá však tkvie v doterajších nesystémových opatreniach v prebiehajúcej reforme. Počiatok siaha už do obdobia roku 1990 a je dôsledkom nedokončenia oddeleného modelu verejnej správy a viacerých opatrení v rámci štátnej správy v priebehu rokov 1990 - 1998.

Aj v súčasnosti sa v rámci úvah o znižovaní výdavkov na verejnú  správu odporúčajú rôzne dielčie opatrenia, napr.:
•	zachovanie počtu plnohodnotných okresov s diferencovaným počtom zamestnancov,
•	znižovanie počtu  tzv. plnohodnotných okresov,
•	redukcia počtu okresov a počtu krajov.

Tieto opatrenia síce zdanlivo môžu byť argumentom pre úsporu výdavkov v oblasti administratívy, ale nie je to pravda. Práve naopak dodatočné výdavky na zmeny štruktúry štátnej správy v rokoch 1990 - 1998 a ich efekt sú toho dôkazom. 

Neefektívnosť a vysoké výdavky na verejnú správu sú dôsledkom nevhodnej štruktúry verejnej správy, nevhodného rozdelenia právomocí ( duplicity), nevhodného systému riadenia a nemotivačného prostredia, ktoré nepodporuje zmeny.
Nárast počtu zamestnancov po roku 1990 v miestnej verejnej správe (bez rozpočtových a príspevkových organizácií) je evidentný. Kým v roku 1989 bolo v rámci národných výborov (KNV, ONV, MsNV, MNV) zamestnaných 14 743 zamestnancov, v rokoch 1989 - 1999 vzrástol tento počet na 35 505,   z toho v miestnej štátnej správe 17 393 a v rámci miestnej samosprávy 18 112.  

	Miestna samospráva	miestna štátna správa	spolu	
	volení	nevolení	okresný úrad	krajský úrad		
počet zamestnancov	2 916	15 196	15 040	2 353	35 505	

Dôvodom nárastu počtu zamestnancov a tým aj výdavkov v rámci územnej verejnej správy sú už spomínané dôvody. Najmä nedôsledná deľba kompetencií medzi štátnou správou a územnou samosprávou, ale aj v rámci štátnej správy a s tým súvisiaci nákladný model usporiadania verejnej správy. Inými dôvodmi boli a sú  abdikácia štátu na viaceré úlohy, ktoré preberala miestna samospráva, pričom sa to neprejavilo v opatreniach na strane štátnej správy ( presun kompetencií bez personálneho a finančného zabezpečenia, realizácia infraštruktúry, a pod.), komplikovaná legislatíva, rôzne rozhodnutia vlád zakladajúce požiadavky na nové pracovné miesta bez prehodnotenia dovtedy vykonávaných činností a ich potrebnosti a mnohé ďalšie. 

Horizontálna integrácia štátnej správy, ktorá mala prispieť k úsporám a prehľadnosti, sa v roku 1996 zamerala najmä na odstránenie jedného z vtedajších negatívnych znakov, t.j. priveľký rozsah rezortného riadenia špecializovaných sietí. Nedošlo však opäť k decentralizácii kompetencií a verejných financií zo štátnej správy na územnú samosprávu.
 
Zámerom horizontálnej integrácie orgánov miestnej štátnej správy, na základe ktorej vzniklo 8 krajských úradov  a 79 okresných úradov, bolo :
1.	minimalizovať rozpočtové nároky na prevádzkové a prierezové činnosti ( ekonomické, personálne, prevádzkové, informačné ),
2.	zabezpečovať väčšinu potrieb občanov a inštitúcií na jednom úrade,
3.	lepšie koordinovať poskytovanie služieb občanom a inštitúciám v jednotlivých úsekoch štátnej správy,
4.	zohľadňovať pri rozhodovaní špecifické podmienky a potreby územia,
5.	efektívnejšie zabezpečovať mimoriadne a jednorázové úlohy,….

Čiastočné zníženie počtu zamestnancov (o cca 2 300) sa po čase ukázalo ako krátkodobé opatrenie, ale dôsledky reorganizácie ( jednorázové finančné výdavky, opakované finančné výdavky z dôvodu nadhodnotenia počtu zamestnancov na okresných a krajských úradov a najmä funkčné nedostatky) sú podstatne horšie ako prechodná úspora zamestnancov. 

	Mimoriadne rozpätie medzi najväčšími a najmenšími okresmi ( Nitra 163 tis. obyvateľov, Medzilaborce 12,8 tisíc obyvateľov) si vyžiadalo vytvorenie diferencovaných vnútorných organizačných štruktúr 79 okresných úradov. Tieto boli rozdelené do troch veľkostných kategórií : do 30 tisíc obyvateľov (9) , do 90 tisíc obyvateľov ( 49) a nad 90 tisíc obyvateľov ( 21). Podľa organizačnej štruktúry, vymedzenej v smerniciach MV SR,  majú okresné úrady :
1.	do 30 000 obyvateľov 12 odborov, ktoré sa na oddelenia nečlenia
2.	do 90 000 obyvateľov 14 odborov a 16 oddelení,
3.	nad 90 001 obyvateľov 15 odborov a 20 oddelení,
pričom okresné úrady nad 30 000 obyvateľov zriadili ešte 45 stálych pracovísk mimo sídla okresného úradu.

	Na 79 okresných úradoch bolo k 31.12. 1999 15 040 zamestnancov t.j. 2,78 zamestnancov na 1000 obyvateľov, resp 359 obyvateľov na 1 zamestnanca. V priemere na 1 okresný úrad pripadá 190 zamestnancov. Pre rok 2000 je plánovaný počet 15 182 pracovných miest. Na krajských úradoch bolo zriadených 16 odborov a 25 oddelení. Na 8 krajských úradoch pracovalo k 31.12.1999 2353 zamestnancov  t.j. 0,43 zamestnanca na 1000 obyvateľov. V priemere na 1 krajský úrad pripadá 294 zamestnancov. Na rok 2000 je na Krajské úrady rozpísaných 2339 pracovných miest.

	Na každom úrade existuje funkcia prednostu a dvoch zástupcov prednostu, pričom vo väčšine prípadov je funkcia zástupcu vykonávaná spolu s funkciou vedúceho odboru.

	Je všeobecne známe, že v roku 1996 pri určovaní globálneho počtu pracovných miest bol vládou stanovený limit 20 000 zamestnancov. Aj napriek úspore počtu úradov, časť pracovných miest pohltili nárasty počtu prednostov, zástupcov prednostov, vedúcich odborov a oddelení na 41 nových okresných úradoch a 8 krajských úradoch. Významným je fakt, že značná časť dovtedy špecializovanej štátnej správy nemala do tej doby štruktúru obvodných úradov t.j. mala prevahu výkonných odborných pracovných miest. Zmena v roku 1996 znamenala krátenie týchto pracovných miest v prospech vedúcich pracovných miest a oklieštenie priamej pracovnej kapacity úradov. V súčasnosti sa je zo 100 zamestnancov úradov miestnej štátnej správy 14,8 zamestnancov v oblasti riadenia, a vnútornej prevádzky :
•	vnútorná prevádzka 	7,2 / 100 zamestnancov
•	riadenie 			7,6 / 100 zamestnancov

	Posúdenie využitia zamestnancov v malom a veľkom okrese signalizuje nepomer vo výdavkoch na zabezpečovanie verejnej správy na 1 obyvateľa príslušného okresu. Podiel výdavkov v roku 2000 na správu z celkových výdavkov rozpočtu okresného úradu sa pohybuje v rozpätí 6,7 % do 22,3 % a v jednom prípade 31,8 %.

V súvislosti s porovnávaním počtu úradov miestnej štátnej správy v integrovanom modeli a dezintegrovanom modeli sa často poukazuje na rast počtu úradov, ktoré budú osobitne rozhodovať. Tu je potrebné zdôrazniť, že odbory súčasných krajských a okresných úradov rozhodujú v administratívnoprávnych veciach na jednotlivých úsekoch štátnej správy samostatne, t.j. ide o celkom cca 1112 odborov a organizačných útvarov.

Počas pôsobenia integrovaných úradov miestnej všeobecnej štátnej správy sa prejavili nasledovné nedostatky  :
1.	zložitejšie riadiace vzťahy ústredných orgánov štátnej správy pri zabezpečovaní jednotného výkonu miestnej štátnej správy, najmä vzhľadom na finančnú a personálnu autonómiu krajských úradov a okresných úradov,
2.	oddelenie zodpovednosti ústredných orgánov štátnej správy za odborné riadenie odvetví miestnej štátnej správy od riadenia finančných procesov a personálnych podmienok, čím sa znižuje účinnosť riadiacich opatrení ústredných orgánov štátnej správy,
3.	zvýšené nároky na súčinnosť ústredných orgánov štátnej správy, krajských úradov a Ministerstva financií SR pri príprave a realizácii rozpočtového procesu,
4.	zníženie prehľadnosti finančných tokov,
5.	rozdelenie zodpovednosti medzi viaceré ústredné orgány štátnej správy : ministerstvo vnútra, ministerstvo financií a odvetvové ministerstvá, 
6.	chýba komplexné zastúpenie úradov miestnej štátnej správy vo vláde, čím sa sťažuje prijímanie rozhodnutí vládou vo vzťahu ku krajským a okresným úradom,
7.	vysoká náročnosť na personálne, materiálové a súvisiace finančné zabezpečenie ich činnosti, vyplývajúce zo zásady vytvorenia plnohodnotných úradov ( pre všetky úseky štátnej správy) vo všetkých 79 okresoch, bez ohľadu na efektívnosť týchto úradov z hľadiska vynaložených prostriedkov vo vzťahu k rozsahu úloh,
8.	problém s personálnym obsadzovaním a nízke platové ohodnotenie, zapríčinené roztrieštením úradov do 79 okresov a neuskutočnením decentralizácie kompetencií na miestnu samosprávu,
9.	nerovnomerné personálne vybavenie krajských úradov v porovnaní s okresnými úradmi, najmä s ohľadom na rozsah zabezpečovania výkonu štátnej správy a iných odborno - administratívnych úkonov,
10.	rozdielna úroveň zabezpečovania odvetvovoriadiacej pôsobnosti ústredných orgánov štátnej správy vo vzťahu ku krajským a okresným úradom,
11.	nevhodná územná pôsobnosť okresných úradov štátnej správy, ktorej dôsledkom sú nerovnaké podmienky pre občanov pri poskytovaní služieb a ktorej následkom bolo potrebné vytvoriť 45 stálych pracovísk mimo sídla okresného úradu.

Dôsledkom je model verejnej správy, ktorý je finančne náročnejší, ako bol model uplatňovaný vo verejnej správe pred rokom 1996. K ďalším  negatívam jednostranného rozhodnutia možno zaradiť:
•	integrácia aj takých úradov, ktoré nemuseli kopírovať nové územné a správne usporiadanie,
•	unifikácia organizačných štruktúr, ktorá bráni reagovať na diferencované potreby regiónov,
•	nepružnosť vo financovaní diferencovaných potrieb a požiadaviek jednotlivých regiónov.

Nesystémové riešenia znemožňujú urobiť aj zásadné zmeny v rámci ústredných orgánov štátnej správy a ich detašovaných pracovísk v území. 
 
Problémy, ktoré spôsobili nesystémové kroky v rokoch 1990 - 1996 sa prejavujú neustálou snahou jednotlivých rezortov o vznik vlastných sietí špecializovaných úradov (Ministerstvo školstva, Ministerstvo životného prostredia, Ministerstvo pôdohospodárstva, Ministerstvo zdravotníctva, Zbor požiarnej ochrany , Úrad geodézie, kartografie a katastra ...).

Plošné znižovanie výdavkov na verejnú správu sa ukazuje ako jednorazovo čiastočne účinné riešenie, ale dlhodobo neprináša žiadúce efekty. Vo väčšej miere postihuje iba nižšie stupne štátnej správy. Na druhej strane prijímanie nových zákonov mnohokrát zakladá väčšie personálne požiadavky, ako boli prijaté racionalizačné opatrenia. Príkladom je napríklad dopad opatrenia súčasnej vlády o znížení počtu zamestnancov z roku 1999:
zamestnanci	2000	návrh 2001	rast v %	
- v rozpočtových organizáciách	226 972	227 722	0,3	
               V tom administratíva	24 695	24 831	0,6	
- v príspevkových organizáciách	45 816	46 209	0,9	
mzdy, platy ( v tis. Sk)	4 155 894	4 388 532	5,6	

Z uvedeného vyplýva, že bez prikročeniu k decentralizácii kompetencií zo štátnej správy na územnú samosprávu, bez odstránenia duplicít pri ich zabezpečovaní, nie je možné v už  založenom oddelenom modeli verejnej správy na Slovensku dospieť k úsporám. Na základe miery decentralizácie je potrebné pristúpiť k formovaniu štruktúry miestnej štátnej správy.

4.  Súčasný stav reformy práva

K významným nástrojom riadenia spoločenských procesov patrí právna regulácia vo sfére tvorby práva, jeho uplatňovania, vynucovania a vytvárania atmosféry zákonnosti. Reforma práva patrí k nevyhnutným predpokladom “vecnej správnosti” spravovaných procesov a je nesporné, že kompatibilita súboru právnych predpisov s právom EÚ je významným predpokladom dynamiky integračných procesov.

V rámci stratégie reformy verejnej správy boli uvedené zásady potrebnej reformy práva, tak ako ich prijali ministri krajín OECD v roku 1997. Stratégia tejto reformy by sa mala orientovať na:
•	prijatie programu, ktorý jasne stanovuje ciele reformy práva a rámec pre jej implementáciu,
•	systematickú kontrolu a preskúmavanie právnych predpisov a administratívnych smerníc, aby sa zaistilo, že vedú efektívne a účinne k zamýšľaným cieľom,
•	zaistenie, aby regulácia a regulatórne procesy boli transparentné, nediskriminačné a aby boli účelne využívané,
•	preskúmavanie a v prípade nevyhnutnosti posilňovanie rozsahu, efektívnosť  vynucovania politiky súťaže,
•	reformovanie regulácie vo všetkých sektoroch ekonomiky, s cieľom podporiť konkurenciu a eliminovať reguláciu všade tam, kde nie je zrejmé, či je vo verejnom záujme,
•	odstránenie nadbytočných regulatórnych prekážok obchodu a investícií tým, ze sa zlepší vykonávanie medzinárodných dohôd a posilnia sa medzinárodne uznávané princípy,
•	identifikáciu dôležitých súvislostí, s cieľom iných politík a vyvinúť stratégiu na dosiahnutie zhody, ktorá bude súčasne podporovať regulatórnu reformu.

5.  Riadenie vo verejnej správe

Procesu riadenia vo verejnej správe sa doteraz nevenovala dostatočná pozornosť a to i  napriek tomu, že riadenie (manažment) je považované za rozhodujúci faktor efektívnosti verejnej správy a tým aj celého verejného sektora. Iba kvalitne riadená verejná správa je schopná úspešne realizovať proces decentralizácie.

V rámci prác na koncepcii boli vyhodnotené doteraz vypracované (v rámci podporného projektu EÚ – Phare) rámcové analýzy riadenia na úrovni ústredných orgánov štátnej správy, ako aj miestnej štátnej správy ( okresné úrady). Z analýz vyplynulo:

na ústrednej úrovni:
•	existuje značný rozdiel v tom, čo by jednotlivé útvary, ale aj jednotlivé pracovné funkcie mali robiť s tým, čo skutočne robia,
•	neexistuje adresné smerovanie toho, kto a ako využíva výstupy z činnosti jednotlivých oddelení a pracovných miest, čo má za následok preťaženie jednotlivých útvarov výkonom často zbytočných alebo len veľmi málo potrebných činností,
•	organizačná štruktúra týchto centrálnych úradov má tendenciu správať sa ako “špongia”, t.j. nasávať nové činnosti s následnou deľbou práce smerujúcou do vytvárania nových pracovných pozícií bez prehodnotenia a odbúravania činností, ktoré neprinášajú efekty žiadnemu užívateľovi,
v rámci miestnej štátnej správy,
•	popisy pracovných činností (pracovné náplne) sú vypracované so zreteľom na funkčné zaradenie a účelovo smerované k platovému zaradeniu. Pretrváva snaha preraďovania zamestnancov na vyššiu funkciu s vyšším platovým zaradením, čo je sprevádzané snahou dokumentovať pracovnou náplňou, ktorá nezodpovedá skutočne vykonávanej práci,
•	nedostatočne sú riešené popisy prác nižších organizačných celkov, t.j. nie vždy je zrejmé, aké kompetencie, povinnosti a zodpovednosti sú určené príslušnému pracovnému miestu,
•	využiteľnosť pracovných náplní pre analýzy práce je veľmi nízka, v niektorých prípadoch je to menej ako 30%. Pracovná náplň má vyjadrovať všetky povinnosti zamestnanca na príslušnom pracovnom mieste, resp. vedúci pracovník určuje danou pracovnou náplňou zamestnancovi úlohy, za ktoré tento dostáva svoj plat. V prípade, že existuje pracovná náplň (aj to nie je vždy pravidlo), je často  vypracovaná tak, že po obsahovej stránke cca  v 30 % určuje povinnosti pracovníka a zbytok tvorí napr.: pracovník sa bude pravidelne zúčastňovať školení, je povinný dodržiavať pracovnú dobu ... ,
•	súčasný stav dáva priestor na nízku efektivitu práce, čím do značnej miery prispieva k zvyšovaniu nákladov,
•	v mnohých prípadoch sa prelína výkonná a riadiaca činnosť, čo môže byť spôsobené účelovým zaradením jednotlivých zamestnancov so zámerom platového rastu alebo kumuláciou činností z dôvodu nedostatku vhodných ( kvalifikovaných) zamestnancov hlavne u špecializovaných činností.

Na Slovensko doteraz neprenikli do riadenia verejnej správy prvky, ktoré sa uplatňujú vo vyspelých krajinách Európy a ktoré sa doteraz uplatňovali v súkromnom sektore pri riadení ekonomických činností. Medzi tieto prvky patria:	nové mechanizmy rozhodovania, zmeny kultúry organizácie a kultúry poskytovania služieb, optimalizácia organizačnej štruktúry vo vzťahu k jasne definovaným úlohám a požiadavkám občanov, nové kritériá rozdelenia pracovných miest na výkonné (odborné), riadiace a politické, metódy koordinácie práce, nové spôsoby personálnej práce, odmeňovania pracovníkov, kritériá sociálnych a zamestnaneckých výhod vo väzbe na postavenie a vzdelanie, ale aj participácia zamestnancov na riadení. Všetky tieto a ďalšie poznatky, napr. metódy prieskumu potrieb občanov, nové formy spolupráce s občanmi, je možné uplatňovať aj vo verejnom sektore pri zohľadnení jeho osobitostí, t.j. právnej regulácie vymedzenia jednotlivých procesov.

6.  Fiskálna decentralizácia

	Realizácia decentralizácie verejnej správy si vyžaduje zmeny v oblasti štruktúry verejných rozpočtov, zmeny tokov verejných financií, zmeny v oblasti daňových právomocí, daňového určenia, zmeny v oblasti štátnych fondov, zmeny v oblasti štruktúry rozpočtov, tvorby rozpočtov, ako aj nové mechanizmy finančného vyrovnávania rozdielnej daňovej sily regiónov, miest a obcí.

Napriek tomu, že neexistuje všeobecne platný model fiskálnej decentralizácie, pretože neexistuje ani univerzálny model usporiadania verejnej správy, sú všeobecné princípy financovania územnej samosprávy definované v európskych dohovoroch (Európska charta miestnej samosprávy, pripravovaná Európska charta regionálnej samosprávy ...), resp. sú deklarované na medzinárodných konferenciách, (napr. v rámci konferencie európskych ministrov zodpovedných za miestnu samosprávu v Lisabone - 1996) :
•	zvýšenie finančnej autonómie územnej samosprávy, 
•	efektívna demokratická kontrola využívania verejných financií,
•	zvyšovanie slobody stanovovania  poplatkov a tržieb za miestne, resp. regionálne služby,
•	zvyšovanie daňovej právomoci (pri stanovovaní výšky miestnych daní. diferenčnej prirážky,..),
•	definovanie mechanizmov finančného vyrovnávania,
•	stanovenie kritérií, ktoré by zamedzovali nadmernému rasu zadĺženia verejných rozpočtov,
ale aj zodpovednosti štátu za vytvorenie podmienok pre realizovanie vyššie uvedených požiadaviek.

	Vznik samosprávy vyšších územných celkov a nové rozdelenie zodpovednosti za zabezpečovanie verejných úloh si vyžiada nanovo definovať vzťahy medzi štátom a územnou samosprávou, pričom je potrebné rešpektovať základné princípy:	subsidiarity, motivácie  a solidarity.

	Problémy verejných rozpočtov spojené s nevyhnutnosťou splácania nadmernej zadĺženosti štátu z minulého volebného obdobia, vysoký vnútorný dlh na jednej strane a nevyhnutnosť minimalizácie verejných výdavkov si vyžiada zásadné zmeny aj v oblasti rozpočtovania. Stabilizácia situácie v štáte, stabilizácia vzťahov medzi verejnými rozpočtami, ako aj decentralizácia kompetencií, by mali prispieť ku vzniku nových prístupov k tvorbe, prerokovávaniu a kontrole verejných rozpočtov. 

 	Súčasťou decentralizácie právomocí na územnú samosprávu  bude potrebné doriešiť otázku ich majetku ( okrem toho, ktorý bude priamo súvisieť s prechodom kompetencií). Hospodárenie s majetkom by malo umožniť samosprávam riešiť modernizačný dlh zariadení, ktoré im budú odovzdané, resp. ako zdroj budúcich príjmov pre rozvojové programy. Toto si vyžaduje užšie previazanie pripravovanej decentralizácie kompetencií s procesom privatizácie.

7.  Postavenie verejného sektora pri podpore ekonomického rozvoja

Verejná správa zohráva významnú úlohu vo vzťahu k ekonomickému rozvoju štátu. Vytvára rámcové podmienky pre rozvoj ekonomiky štátu cestou tvorby legislatívy, regulácií, vybavovania správnej agendy, vynucovania práva, a pod. Verejná správa sa priamo zúčastňuje na rozvoji ekonomiky štátu participáciou na zabezpečovaní územia technickou, resp. sociálnou infraštruktúrou, cieľavedomým umiestňovaním investícií, ale napríklad aj zmenou postavenia sídla v rámci návrhu nového územného a správneho usporiadania (sídlo kraja, VÚSC, ...), resp. v rámci dislokácie ústredných orgánov zabezpečuje vyrovnávanie rozdielov medzi jednotlivými regiónmi, ktoré vyplývajú z nerovnakých ekonomických podmienok a pod. Je zrejmé, že miera ingerencie verejnej správy do ekonomiky závisí od spoločenskej, ekonomickej a politickej situácie príslušného štátu.

Vo všeobecnosti však čoraz viac dochádza ku kombinácii verejného a súkromného sektora pri riešení rozvojových programov štátu, regiónu, obce. Tak ako existujú rozdiely medzi zásahmi verejného sektora do ekonomiky v rámci jednotlivých štátov, tak budú existovať rozdiely zásahu verejného sektora v rámci jednotlivých regiónov, miest a obcí v závislosti na sociálno - ekonomických podmienkach. Preto je potrebné:
•	decentralizáciou kompetencií a financií vytvoriť prostredie pre efektívne zásahy verejného sektora do ekonomiky  na jednotlivých úrovniach verejnej správy,
•	prehodnotiť existenciu, organizačnú formu, spôsob financovania a vyhodnocovanie efektívnosti vynakladania prostriedkov časti rozpočtových, ale najmä príspevkových organizácii verejnej správy,
•	pristúpiť k privatizácií činnosti verejného sektora na všetkých úrovniach,
•	zvážiť rozsah majetku samosprávy vyšších územných celkov vzhľadom na ich budúci významný podiel zodpovednosti za ekonomický rozvoj štátu.

8.  Vzdelávanie zamestnancov vo verejnej správe

Aj keď vláda SR schválila v roku 1995 koncepciu vzdelávania vo verejnej správe, postup realizácie koncepcie vzdelávania vo verejnej správe nepriaznivo ovplyvnili:
•	nedostatočné finančné zdroje vyčleňované na odbornú prípravu zamestnancov,
•	absencia uceleného systému riadenia a rozvoja ľudských zdrojov,
•	absencia systémového riešenia kvality a efektívnosti uskutočňovania vzdelávania,
•	nedostatočná koordinácia viacerých inštitúcií, ktoré sa zapájali do vzdelávania zamestnancov verejnej správy.

Nedokončený model usporiadania verejnej správy neumožnil stabilizovať organizačné štruktúry, posty vo verejnej správe, úlohy a zodpovednosť, čím sa komplikovali možnosti realizácie adaptačného štúdia, špecializovaného kvalifikačného štúdia a pod.

Pripravovaná novelizácia, resp. nová koncepcia vzdelávania vo verejnej správe, ktorá sa spracováva v gescii MV SR, v spolupráci s MŠ SR a ktorá bude nadväzovať na prijatú koncepciu decentralizácie verejnej správy, má za cieľ:
•	vytvoriť efektívne fungujúci vzdelávací systém vo verejnej správe s cieľom skvalitniť činnosť verejnej správy na všetkých jej úrovniach,
•	navrhnúť inštitucionálne a právne zabezpečenie fungovania tohoto systému a jeho koordináciu,
•	zlepšiť prepojenie vzdelávacích programov pre verejnú správu s praxou a s ňou súvisiace skvalitnenie poskytovaných služieb občanovi.

Vo väzbe na proces decentralizácie je potrebné venovať mimoriadnu pozornosť vzdelávaniu zamestnancov územnej samosprávy, ale aj jej voleným predstaviteľom (najmä starostom malých obcí), pričom je úlohou štátu, ako nositeľa vzdelávania vo všeobecnosti, zabezpečiť primerané podmienky.

9.  Existujúce územné a správne usporiadanie

Už v čase prijímania zákona č. 221/1996 o územnom a správnom usporiadaní, bol jeho návrh podrobený kritike a neskôr bolo uzákonené usporiadanie podrobené viacerým analýzam, z ktorých vyplynulo, že rozhodnutie medzi iným spôsobilo:
•	významný negatívny zásah do sociálno - priestorovej organizácie slovenskej spoločnosti,
•	nevhodné vymedzenie centier krajov a okresov, potrebu vzniku detašovaných pracovísk okresov,
•	nové okresy nekorešpondujú s tzv. funkčnými mestskými regiónmi,
•	počet krajov, výber centier, administratívne hranice nekorešpondujú s regionálnou štruktúrou SR.

10.  Nízka miera vedomostí o verejnej správe

Verejná diskusia poriadaná v priebehu roku 1999 (12 diskusných podujatí v Bratislave, 32 diskusných podujatí v 16 regiónoch Slovenska, konferencie, ....) poukázala na rezervy v  záležitostiach vedomostí o verejnej správe. Je to dôsledok nielen spoločenského systému spred roka 1989, ale aj nedostatok  informovanosti, vysvetľovania a vzdelávania po roku 1990. Je to dôsledok aj toho, že štát za 10 rokov neinvestoval do vzdelávania samosprávy prakticky žiadne finančné zdroje a zároveň sa nepokročilo vo vzdelávaní o verejnej správe ani v základných a stredných školách.

Nedostatky poznania sa prejavujú u občanov, ale aj u predstaviteľov verejnej správy. Z verejných diskusií napr. vyplynuli nejasnosti v oblasti:
•	definovania postavenia a úlohy verejného sektora, verejnej správy ako celku,
•	nedostatočného rozlíšenia úloh štátnej správy a územnej samosprávy,
•	nedostatočného chápania zmien, ktoré nastali v roku 1990 a priniesli podstatne vyššiu mieru osobnej  zodpovednosti za kvalitu svojho života,
•	pretrvávajúceho pocitu, že verejná správa sa má postarať o všetky ich požiadavky a potreby, mnohokrát v rozpore s platnou legislatívou,
•	zámena povinných  (zo zákona vyplývajúcich) a dobrovoľných úloh (volebné programy ) u volených predstaviteľov verejnej správy, čo zapríčiňuje neefektívne vynakladanie verejných finančných zdrojov,
•	nedostatkov v hospodárení s verejnými financiami, s efektívnym využívaním majetku a financií verejnej správy,
•	nízkej profesionality zamestnancov verejnej správy (v štátnej správe, ale aj v samospráve).

Odstránenie týchto negatívnych prvkov je možné zvýšením vedomostí a informovanosti o verejnej správe medzi obyvateľmi, väčším dôrazom na vzdelávanie zamestnancov verejnej správy, väčšími požiadavkami na kvalitu riadenia a kvalitu poskytovania služieb vo verejnej správe, vplyvom regionálnych a celoslovenských médií.