D Ô V O D O V Á   S P R Á V A

Všeobecná časť

Slovenská republika s cieľom zachovávať svoju zvrchovanosť, územnú celistvosť                                       a nedotknuteľnosť hraníc, ochranu životov a zdravia osôb a životného prostredia prijíma opatrenia v oblasti obrany a bezpečnosti štátu; podporuje mier, bezpečnosť a demokratický poriadok v Európe a má záujem za podmienok, ktoré budú ustanovené medzinárodnými zmluvami zapojiť sa do sústavy vzájomnej kolektívnej bezpečnosti. Vláda Slovenskej republiky si vo svojom programovom vyhlásení určila presadiť optimálny variant zabezpečovania obrany štátu, ktorý spočíva aj v získaní plnohodnotného členstva Slovenskej republiky v Severoatlantickej aliancii. V nadväznosti na závery Washingtonského summitu z 23. apríla a 24. apríla 1999 má Slovenská republika záujem prispieť ku kolektívnej obrane v súlade so Strategickou koncepciou Severoatlantickej aliancie a posilňovať tak bezpečnosť a stabilitu v euroatlantickom regióne. 
Slovenská republika taktiež aj s prihliadnutím na závery zasadnutia Európskej rady konanej 10. a  11. decembra 1999 v Helsinkách má záujem zaradiť sa do sústavy vzájomnej kolektívnej bezpečnosti. Európska rada prijala priebežné správy o posilňovaní spoločnej európskej bezpečnostnej a obrannej politiky a o rozvíjaní vojenskej i nevojenskej schopnosti Európskej únie pri zvládaní krízových situácií. 
Návrh zákona o obrane Slovenskej republiky obsahovo vychádza z dokumentov  Bezpečnostná stratégia Slovenskej republiky, Obranná stratégia Slovenskej republiky, Vojenskej stratégie Slovenskej republiky, v ktorých sa  okrem iného Slovenská republika zaviazala splniť politicko-vojenské a ďalšie kritériá na dosiahnutie plnohodnotného členstva Slovenskej republiky v Severoatlantickej aliancii a následne zabezpečiť efektívne pôsobenie v jej štruktúrach.
Vypracovanie návrhu zákona o obrane Slovenskej republiky vyplynulo predovšetkým z potreby novej právnej úpravy obrany Slovenskej republiky v zmenených geopolitických a spoločenských podmienkach. Bol spracovaný legislatívny zámer návrhu zákona o obrane Slovenskej republiky, ktorý 22. 8. 2001 schválila vláda Slovenskej republiky. Podľa čl. 8 ods. 5 Legislatívnych  pravidiel vlády SR  je legislatívny  zámer  schválený vládou Slovenskej republiky pre Ministerstvo obrany Slovenskej republiky záväzným podkladom na vypracovanie návrhu zákona o obrane Slovenskej republiky.
Nová legislatívna úprava obrany Slovenskej republiky a reforma systému  jej obrany, ktorá sa v súčasnosti pripravuje vytvorí pre Slovenskú republiku optimálne podmienky na zabezpečenie individuálnej obrany a jej vstupom do Severoatlantickej aliancie aj podmienky na kolektívnu obranu. 
Doterajšia právna úprava obrany najmä v ústavnom zákone č. 10/1969 Zb. o Rade obrany štátu v znení neskorších predpisov a v zákone č. 40/1961 Zb. o obrane Československej socialistickej  republiky v znení neskorších predpisov a jeho vykonávacích predpisoch už nezodpovedá súčasným zmeneným spoločenským, ekonomickým a politickým pomerom v našom štáte, ani zmeneným politickým pomerom vo svete a preto bol vypracovaný návrh novej právnej úpravy obrany, ktorá svojím obsahom priblíži slovenský právny poriadok k právnemu poriadku vyspelých štátov sveta a členských štátov Severoatlantickej aliancie.
Plán legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2001 uložil Ministerstvu obrany Slovenskej republiky vypracovať legislatívny zámer návrhu zákona o obrane Slovenskej republiky a návrh  zákona o obrane Slovenskej republiky a predložiť tieto materiály na rokovanie vlády Slovenskej republiky.
     Návrh zákona bol v súlade so zákonom č. 106/1999 Z. z. o hospodárskom a sociálnom partnerstve zaslaný 7. septembra 2001 Rade hospodárskej a sociálnej dohody Slovenskej republiky. Listom S RHSD č. 209/2001 tajomník  RHSD SR oznámil Ministerstvu obrany Slovenskej republiky, že predložený návrh zákona o obrane nebude na základe dohody sociálnych partnerov prijatej dňa 11. decembra 2001 na predsedníctve RHSD SR prerokovaný.
Súčasný právny stav a vzťah  návrhu  zákona o obrane Slovenskej republiky k Ústave Slovenskej republiky a ostatným zákonom

Z preambuly Ústavy Slovenskej republiky vyplýva záujem Slovenskej republiky o trvalú mierovú spoluprácu s ostatnými demokratickými štátmi.
Podľa čl. 7 Ústavy Slovenskej republiky odsek 3 a odsek 4 ustanovuje, že Slovenská republika sa môže s cieľom zachovať mier, bezpečnosť a demokratický poriadok za podmienok ustanovených medzinárodnou zmluvou zaradiť do Organizácie vzájomnej kolektívnej bezpečnosti, na platnosť medzinárodných zmlúv vojenskej povahy sa vyžaduje pred ratifikáciou súhlas Národnej rady Slovenskej republiky.
V súlade s čl. 25 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky je obrana Slovenskej republiky povinnosťou a vecou cti občanov. 
Ústava Slovenskej republiky v čl. 13 ustanovuje, že povinnosti možno ukladať zákonom alebo na základe zákona, v jeho medziach a pri zachovaní základných práv a slobôd, medzinárodnou zmluvou podľa čl. 7 ods. 4, ktorá priamo zakladá práva a povinnosti fyzických osôb alebo právnických osôb alebo nariadením vlády podľa čl. 102 ods. 2. To znamená, že na základe zákona o obrane bude možné uložiť štátnym orgánom, obciam,  určeným právnickým osobám a určeným fyzickým osobám povinnosť podieľať sa podľa potreby na obrane Slovenskej republiky. So zreteľom na dôležitosť obrany Slovenskej republiky z hľadiska zachovania existencie štátu je potrebné, aby povinnosť podieľať sa na obrane bola určeným subjektom ustanovená priamo v zákone. 
   	Ústava Slovenskej republiky v čl. 18 ods. 2 písm. c) a d) ustanovuje, že služba vyžadovaná na základe zákona v prípade živelných pohrôm, nehôd alebo iného nebezpečenstva, ktoré ohrozuje životy, zdravie alebo značné majetkové hodnoty a  konanie uložené zákonom na ochranu života, zdravia alebo práv iných nie je považované za nútenú prácu alebo nútené služby. Uvedené ustanovenie Ústavy Slovenskej republiky vytvára právny rámec pre úpravu pracovnej povinnosti určeným subjektom zákonom o obrane Slovenskej republiky; pracovnú povinnosť  a ubytovaciu povinnosť bude možné uložiť  určeným subjektom pri obrane štátu. 
Ústava Slovenskej republiky v čl. 20 ods. 4 ustanovuje, že vyvlastnenie alebo nútené obmedzenie vlastníckeho práva  je možné iba v nevyhnutnej miere a vo verejnom záujme, a to na základe zákona a za primeranú náhradu. Tým sú dané ústavné predpoklady na to, aby pripravovaný zákon o obrane Slovenskej republiky definoval povinnosť poskytovať vecné prostriedky pre obranu štátu, ako aj rozsah náhrad za poskytnuté vecné prostriedky.
 Podľa čl. 51 odsek 2 podmienky a rozsah obmedzenia základných práv a slobôd a rozsah povinností v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu ustanoví ústavný zákon.
Oblasť obrany ďalej upravujú ústavný zákon č. 10/1969 Zb. o Rade obrany štátu v znení neskorších predpisov. Obsah ústavného zákona č. 10/1969 Zb. o Rade obrany štátu je odrazom vtedajšieho štátno-politického usporiadania, ktorého základom bolo zakotvenie stranícko-štátneho riadenia z centra až po základný stupeň riadenia (okres), pričom sa orgánom štátnej správy ponechávalo len podporné, poradné a najmä nariadené realizačné pôsobenie. V podstate                        o všetkých zásadných otázkach obrany, bezpečnosti a ochrany rozhodovalo stranícko-štátne centrum. Tejto koncepcii zodpovedala organizácia, systém i riadenie obrany štátu. 
Úprava v zákone č. 40/1961 Zb. o obrane Československej socialistickej republiky v znení  neskorších  predpisov  a v jeho vykonávacích  predpisoch je nedostatočná a nezodpovedá súčasným zmeneným spoločenským, politickým a ekonomickým podmienkam. Ustanovenia tohto zákona sú poplatné vtedajšiemu spoločenskému zriadeniu, ktoré umožňovalo takmer nekontrolovateľné obmedzovanie ľudských práv, základných slobôd a osobného vlastníctva. 
Vládne nariadenie č. 41/1961 Zb. o ubytovaní ozbrojených síl, vládne nariadenie                     č. 42/1961 Zb. o vyvlastnení pre účely obrany v znení vládneho nariadenia č. 44/1963 Zb. upravujú problematiku bezprostredne súvisiacu so zabezpečením obrany aj s obranou samotnou.     Vzhľadom na to, že podľa Ústavy Slovenskej republiky je možné povinnosti ukladať zákonom alebo na základe zákona, v jeho medziach a pri zachovaní základných práv a slobôd, medzinárodnou zmluvou podľa čl. 7 ods. 4, ktorá priamo zakladá práva a povinnosti fyzických osôb alebo právnických osôb alebo nariadením vlády podľa čl. 102 ods. 2, bude potrebné tieto vládne nariadenia zrušiť. Problematika týkajúca sa ubytovávania príslušníkov ozbrojených síl, ozbrojených zborov, hasičského a záchranného zboru a osôb, ktoré plnia úlohy hospodárskej mobilizácie a vyvlastňovania vo verejnom záujme na účely obrany v skrátenom konaní bude upravená v tomto zákone.
Problematika obrany štátu je čiastočne upravená aj v iných všeobecne záväzných právnych predpisoch.
Zákon Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov  v  § 19 upravuje úlohy Ministerstva obrany Slovenskej republiky a v § 27 ods. 2  vo všeobecnosti ustanovuje, že ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy Slovenskej republiky v rozsahu vymedzenej pôsobnosti zodpovedajú za úlohy obrany a vytváranie podmienok na realizáciu požiadaviek zabezpečovania príprav na obranu a ochranu. Vzhľadom na dôležitosť úloh obrany je žiaduce podrobnejšie upraviť v pripravovanom zákone úlohy Ministerstva obrany Slovenskej republiky, ako aj ďalších ministerstiev  a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky na úseku obrany. 
Zákon č. 351/1997 Z. z. Branný zákon v znení zákona č. 401/2000 v siedmej časti upravuje organizáciu štátnej správy  na úseku obrany, a to Ministerstva obrany Slovenskej republiky, úradov vojenskej správy a  okresných vojenských správ. Z dôvodu potreby komplexnosti právnej úpravy úloh orgánov štátnej správy na úseku obrany je účelné ich prevziať a upraviť v  zákone o obrane Slovenskej republiky s prihliadnutím na koncepciu decentralizácie a modernizácie verejnej správy. 
Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 222/1996 Z. z. o organizácii miestnej štátnej správy a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov upravuje pôsobnosť  okresných  úradov a  krajských úradov ako orgánov miestnej štátnej správy na úseku obrany.  Vzhľadom na dôležitosť úloh obrany je potrebné aj úlohy okresných úradov a krajských úradov na úseku obrany podrobnejšie upraviť v  návrhu zákona o obrane Slovenskej republiky.
Podľa § 1 ods. 2 zákona Slovenskej národnej rady č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov možno ukladať obciam povinnosti alebo zasahovať do ich oprávnení len zákonom. Z hľadiska komplexnosti právnej úpravy obrany štátu je potrebné v zákone o obrane Slovenskej republiky upraviť aj  povinnosti  obcí na úseku obrany.
	Predkladaný návrh zákona bol dňa 11.decembra 2001 v  súlade s § 51 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 303/1995 Z. z. o rozpočtových pravidlách v znení neskorších predpisov prerokovaný s Ministerstvom financií Slovenskej republiky, ktoré s ním  z hľadiska finančných  dôsledkov  na štátny rozpočet vyslovilo súhlas.
Na zabezpečenie plnenia úloh výkonu štátnej správy na úseku obrany bude vykonaná k 1.10.2002 jej reorganizácia.
- 79 okresných vojenských správ bude reorganizovaných na 33 územných vojenských správ k 1.10.2002 a 3 úrady vojenských správ na jednu vyššiu vojenskú správu k 1.1.2003.
Touto reorganizáciu sa predpokladá zníženie výdavkov na výkon štátnej správy na úseku obrany do konca roku 2002 zo súčasných 635 243 000 Sk na 591 334 000 Sk, čím sa ušetrí suma približne 43 900 000 Sk.
Pre rok 2003 sa predpokladá, že náklady na výkon štátnej správy na úseku obrany vykonávanej územnými vojenskými správami a vyššou vojenskou správou dosiahnu výšku asi 350 mil. Sk oproti nákladom v roku 2001, ktoré boli 635 234 000 Sk, čím sa ušetrí suma približne 285 234 000 Sk.

DOLOŽKA ZLUČITEĽNOSTI
návrhu zákona s právom Európskej únie

1)   Navrhovateľ zákona:
      Vláda Slovenskej republiky
     
2)   Názov návrhu  zákona: 
      Zákon o obrane Slovenskej republiky

3)  V práve Európskej únie je problematika návrhu zákona upravená 
-	v hlave I, čl. 6, bod 2  a  v hlave V čl. 11 až 28 Zmluvy o Európskej únii v znení   Amsterdamskej zmluvy zo dňa  2. októbra 1997, ktorá  nadobudla účinnosť 1. mája 1999
-	v Európskej dohode o pridružení, uzatvorenej medzi Európskymi spoločenstvami a ich   členskými štátmi na strane jednej a Slovenskou republikou na strane druhej zo  4. októbra 1993,   ktorá nadobudla účinnosť 1. februára 1995 (Oddiel II, čl. 6)

4)	Predkladaný  návrh  zákona  svojou  problematikou 
-	nepatrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva  uvedené   v  čl. 70  Európskej  dohody     o pridružení  a svojou problematikou nepatrí ani medzi priority odporúčané v Bielej knihe.

5)	Charakteristika  právnych  noriem  Európskej  únie, ktorými  je  upravená problematika návrhu zákona:
Hlava I,  čl.  6, bod  2  Zmluvy o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy  ustanovuje, že Únia  rešpektuje  základné  ľudské  práva,  ako  ich  zaručuje  Európsky  dohovor  o  ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaný v Ríme dňa 4. novembra 1950 a ktoré vyplývajú z ústavných tradícií členských štátov ako základných princípov práva spoločenstva. 
Hlava V čl. 11 až 28 Zmluvy o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy upravuje spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku, ktorá sa okrem spoločnej obrannej politiky vzťahuje aj na humanitárne a záchranné úlohy, misie na udržanie mieru a bojové úlohy pri riešení kritických situácií vrátane nastolenia mieru.

6)	Vyjadrenie stupňa kompatibility s právnou normou Európskej únie: úplná kompatibilita návrhu zákona s právom Európskej únie sa dosiahne vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie.

Osobitná časť

K § 1
Navrhovaným ustanovením sa upravuje predmet zákona, určuje sa okruh spoločenských vzťahov na úseku obrany Slovenskej republiky. Ustanovujú sa povinnosti a úlohy ministerstvám, ostatným ústredným orgánom štátnej správy a ďalším orgánom štátnej správy s celoštátnou pôsobnosťou, orgánom miestnej štátnej správy, obciam, vyšším územným celkom, právnickým osobám, fyzickým osobám oprávneným na podnikanie podľa osobitných predpisov a fyzickým osobám pri  príprave na obranu štátu a vymedzuje sa zodpovednosť za porušenie týchto povinností. 

K § 2
Definovanie obrany štátu je charakterizované ako  súhrn opatrení, ktorými Slovenská republika zachováva mier, svoju zvrchovanosť, územnú celistvosť a nedotknuteľnosť hraníc a  plní záväzky vyplývajúce z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu a ďalších medzinárodných zmlúv ktorými je Slovenská republika viazaná. Ďalej je definovaný systém obrany štátu, ktorý tvorí súhrn prvkov a opatrení štátu prostredníctvom ktorých ministerstvá, ostatné ústredné orgány štátnej správy a ďalšie orgány štátnej správy s celoštátnou pôsobnosťou, orgány miestnej štátnej správy, obce, vyššie územné celky iné právnické osoby, fyzické osoby oprávnené na podnikanie a fyzické osoby vytvárajú podmienky a predpoklady na zabezpečenie obrany štátu a plnenie úloh vyplývajúcich z medzinárodných zmlúv.  

K § 3
	Ustanovujú sa	podmienky  na plnenie úloh prípravy na obranu štátu a subjekty, ktoré tieto úlohy zabezpečujú. Ďalej sa týmto ustanovením vytvárajú predpoklady na zriadenie krízových štábov, ktoré sú potrebné na zabezpečovanie plnenia úloh v oblasti bezpečnosti a obrany štátu a na riešenie vzniknutých situácií v čase vojny alebo vojnového stavu.	Ustanovuje sa, že po dohode s Ministerstvom obrany Slovenskej republiky sa na príprave občanov na obranu štátu môžu podieľať aj občianske združenia, charitatívne organizácie, cirkvi a náboženské spoločnosti a fyzické osoby oprávnené na podnikanie,, čím sa vytvárajú predpoklady, aby aj tieto subjekty prispeli k zabezpečeniu  prípravy na obranu štátu. Uvedeným ustanovením sa sleduje zavedenie nového prvku v chápaní zabezpečenia obrany štátu ako záležitosti nielen štátnych orgánov ale aj všetkých občanov a  právnických osôb v Slovenskej republike.

 K § 4 až 8
	 Tieto ustanovenia upravujú pôsobnosť štátnych orgánov pri riadení obrany štátu a plnení úloh na úseku obrany štátu. Ustanovuje sa pôsobnosť Národnej rady Slovenskej republiky na úseku obrany štátu. V čl. 86 Ústavy Slovenskej republiky je upravená pôsobnosť tohto ústavného orgánu demonštratívnym výpočtom, v súlade s nálezom Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 16 z roku 1995 je možné zákonom upraviť ďalšiu pôsobnosť, ktorá bola vymedzená v Ústave Slovenskej republiky. Obrana štátu patrí medzi základné otázky vnútornej a zahraničnej politiky Slovenskej republiky. Vzhľadom na dôležitosť plnenia úloh bezpečnosti a obrany štátu je potrebné, aby bolo zabezpečené riadne fungovanie zákonodárnej moci v čase mieru, ale aj v čase vojny a vojnového  stavu. Zabezpečovanie obrany štátu je vypracované  v súlade s  Obrannou stratégiou a Vojenskou stratégiou Slovenskej republiky, ktoré boli schválené Národnou radou Slovenskej republiky. V obrannej stratégii Slovenskej republiky je okrem iného v čl. 33  uvedené, že zabezpečovanie obrany Slovenskej republiky je záležitosťou všetkých štátnych orgánov Slovenskej republiky.
	Ďalej sa ustanovuje pôsobnosť prezidenta Slovenskej republiky na úseku obrany štátu. Vzhľadom na skutočnosť, že Ústava Slovenskej republiky priznáva prezidentovi Slovenskej republiky postavenie hlavného veliteľa ozbrojených síl, je vymedzenie jeho pôsobnosti na úseku obrany štátu nevyhnutné. Uvedená úprava pôsobnosti  hlavy štátu na úseku obrany nadväzuje na ustanovenia čl. 102 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého môže zákon ustanoviť podrobnosti o výkone ústavných právomocí prezidenta Slovenskej republiky. Aby právomoci prezidenta Slovenskej republiky ako hlavného veliteľa nadobudli reálny zákonný obsah, navrhuje sa, aby bol oprávnený navrhovať vymedzeným štátnym orgánom a iným právnickým osobám opatrenia na úseku bezpečnosti a obrany štátu právomoc vyžadovať od nich informácie o stave obrany štátu.
 	Z ustanovenia čl. 108 Ústavy Slovenskej republiky vyplýva, že vláda Slovenskej republiky je vrcholným orgánom výkonnej moci. V čl. 119 písm. i) Ústavy Slovenskej republiky je uvedené, že vláda Slovenskej republiky rozhoduje o zásadných otázkach vnútornej a zahraničnej politiky            a v súlade s písmenom r) vláda Slovenskej republiky rozhoduje o ďalších otázkach, ak to ustanoví zákon. V § 32 ods. 1 zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy (ďalej len zákon č. 347/1990 Zb.) v znení neskorších predpisov je ustanovené, že činnosť ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy  Slovenskej republiky riadi, zjednocuje a kontroluje vláda Slovenskej republiky. V nadväznosti na uvedené skutočnosti v pripravovanej právnej úprave sa podrobnejšie upravujú právomoci vlády Slovenskej republiky na úseku obrany štátu.
Z ustanovenia § 19 zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. vyplýva, že Ministerstvo obrany Slovenskej republiky je ústredným orgánom štátnej správy Slovenskej republiky pre zabezpečovanie obrany Slovenskej republiky, výstavbu a riadenie Armády Slovenskej republiky, koordináciu činnosti orgánov štátnej správy, orgánov územnej samosprávy a právnických osôb na úseku obrany Slovenskej republiky ako aj ďalších ostatných ústredných orgánov štátnej správy na úseku obrany štátu. V tomto ustanovení sa upravujú niektoré ďalšie pôsobnosti Ministerstva obrany Slovenskej republiky, pri zabezpečovaní úloh  obrany štátu. Ministerstvo obrany vypracúva  a koordinuje činnosť pri vypracúvaní návrhov základných koncepcií obrany štátu a zásadných strategických dokumentov ako sú Bezpečnostná stratégia Slovenskej republiky, Obranná stratégia Slovenskej republiky a Vojenská stratégia Slovenskej republiky. Tieto návrhy predkladá na schválenie vláde Slovenskej republiky. V spolupráci s Ministerstvom zahraničných vecí sa podieľa na vyhodnocovaní vojensko-politickej situácie.      
Ďalej pripravuje aj návrhy koncepcie bezpečnostného systému štátu a koncepcie systému obrany štátu. Na zabezpečenie plnenia úloh obrany a bezpečnosti štátu pripravuje pre vládu Slovenskej republiky návrhy na rozhodnutie vlády Slovenskej republiky o zaradenie stavieb a budov medzi objekty osobitnej dôležitosti a ďalšie dôležité objekty určené na obranu štátu. V  § 27 odsek 2 zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. sa ustanovuje, že ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy Slovenskej republiky v rozsahu vymedzenej pôsobnosti zodpovedajú i za úlohy obrany štátu a vytváranie podmienok na realizáciu požiadaviek zabezpečovania príprav na obranu a ochranu. Návrh zákona o obrane Slovenskej republiky dopĺňa  v § 8 toto ustanovenie o ďalšie úlohy ako napr.  v rozsahu svojej pôsobnosti podieľať sa na rozvoji systému obrany štátu a na obrannom plánovaní, zabezpečovať úlohy pri príprave obrannej infraštruktúry a zabezpečovať ochranu a obranu stavieb a budov, ktorých ochrana a obrana im bola vládou určená, ďalej zabezpečujú skladovacie kapacity a zásoby v súlade so zákonom č. 82/1994 o štátnych hmotných rezervách, ktoré sú v čase vojny alebo vojnového stavu potrebné na obranu štátu.

K § 9až 10
V týchto ustanoveniach sú upravené úlohy krajských úradov a okresných úradov, ktoré na úseku obrany štátu plnia také úlohy obrany Slovenskej republiky, ktoré  nemožno delegovať na iné štátne orgány. Súčasné právne vymedzenie ich pôsobnosti na úseku obrany (predovšetkým v zákone č. 40/1961 Zb. o obrane Československej socialistickej republiky v znení neskorších predpisov) je nedostačujúce, a preto je nevyhnutné  tieto upraviť novým spôsobom. 
Navrhuje sa, aby krajský úrad v súčinnosti s vyšším územným celkom koordinoval plnenie úloh okresnými úradmi a obcami na úseku obrany štátu a v spolupráci s vyššou vojenskou správou kontroloval plnenie týchto úloh. Krajský úrad je správnym orgánom na konanie o správnych deliktoch a priestupkoch v druhom stupni na úseku obrany vo veciach, v ktorých v správnom konaní v prvom stupni konali okresné úrady. 
V návrhu sa predpokladá, že okresný úrad bude, okrem iných úloh na úseku obrany štátu,  prejednávať v prvom stupni správne delikty podľa tohto zákona, ako aj koordinovať obce, právnické osoby a fyzické osoby oprávnené na podnikanie a túto činnosť vykonávať v spolupráci s príslušnou územnou vojenskou správou. Z návrhu pôsobnosti okresného úradu, ktorú bude plniť v čase vojny alebo vojnového stavu na úseku obrany štátu vyplýva, že sa mu zverujú rozsiahle práva a povinnosti, ktoré nie je možné zveriť inému orgánu verejnej správy. Ďalej sa ustanovuje, že proti rozhodnutiu okresného úradu o uloženej povinnosti poskytnúť vecné prostriedky a ubytovanie pre príslušníkov ozbrojených síl, ozbrojených zborov, hasičského a záchranného zboru a osôb, ktoré plnia úlohy hospodárskej mobilizácie v čase vojny alebo vojnového stavu nie je možné podať opravný prostriedok. Uvedené sa navrhuje z dôvodov neodkladného zabezpečenia úloh obrany štátu. 

K  § 11
Jedným z dôležitých subjektov podieľajúcich sa na zabezpečovaní úloh obrany Slovenskej republiky je obec. Obci je možné ukladať povinnosti alebo zasahovať do jej oprávnení len  na základe zákona v súlade so zákonom Slovenskej národnej rady č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov. Obce  priamo realizujú niektoré úlohy obrany štátu. Obec vedie niektoré evidencie, napr. právnických osôb,  podnikajúcich fyzických osôb a fyzických osôb ktorým môže byť v čase vojny alebo vojnového stavu uložená pracovná povinnosť alebo povinnosť poskytnúť ubytovanie pre ozbrojené sily alebo vecné prostriedky, ktoré budú potrebné na zabezpečenie úloh obrany štátu; evidenciu týchto osôb za svoj územný obvod vedú územné vojenské správy, ktoré s obcou v tejto oblasti úzko spolupracujú.  Navrhované kompetencie a úlohy vyplývajú zo skutočnosti, že v súčasnosti boli výrazným spôsobom zvýšené kompetencie obcí, čím sa obce aj v iných oblastiach stali výrazným prvkom realizácie verejnej moci. Vzhľadom na špecifické postavenie obcí, obce majú v rámci svojho územného obvodu najlepší prehľad o svojich občanoch, preto sú  tieto ich poznatky využívané pri zabezpečovaní úloh obrany štátu.  

K § 12
Ustanovenie upravuje pôsobnosť vyššieho územného celku pri zabezpečovaní a plnení úloh obrany štátu v obvode vyššieho územného celku, čím sa dopĺňajú povinnosti tohto orgánu na úseku obrany štátu.

K § 13 až 16
Tieto ustanovenia upravujú  zriadenie a pôsobnosť vyššej vojenskej správy a územných vojenských správ, ako orgánov štátnej správy, ktoré vykonávajú štátnu správu na úseku obrany štátu. Ustanovuje sa, že vyššia vojenská správa bude mať sídlo v Banskej Bystrici s pôsobnosťou  pre celé územie Slovenskej republiky, do jej pôsobnosti bude patriť najmä riadenie, kontrola                    a koordinácia činnosti územných vojenských správ; spolupráca s inými štátnymi orgánmi, s orgánmi vyšších územných celkov, orgánmi obcí, s  právnickými osobami, s fyzickými osobami oprávnenými na podnikanie pri plnení úloh; koordinuje a podieľa sa na zabezpečovaní mobilizácie ozbrojených síl a podieľa sa na plnení opatrení pri príprave na obranu štátu. Táto koncepcia je v súlade s navrhovanými zmenami v štruktúre útvarov a zariadení v pôsobnosti Ministerstva obrany Slovenskej republiky, ktoré vyplývajú z prijatých stratégii (Bezpečnostná stratégia Slovenskej republiky, Obranná stratégia Slovenskej republiky a Vojenská stratégia Slovenskej republiky), ale taktiež z  materiálu  Ozbrojené sily Slovenskej republiky – model 2010, ktorý bol prerokovaný a schválený uznesením vlády Slovenskej republiky č. 1004 z 24. 10.2001  
Navrhuje sa, aby územné vojenské správy okrem iného vykonávali v prvom stupni štátnu správu na úseku obrany štátu; viedli vojenskú evidenciu občanov podliehajúcich brannej povinnosti, rozhodovali o povolávaní občanov na výkon povinnej vojenskej služby a mimoriadnej služby  v súlade so zákonom o brannej povinnosti; viedli evidenciu občanov, ktorí sú povinní nastúpiť na výkon civilnej služby a občanov, ktorí vykonávajú civilnú službu; spolupracovali s inými štátnymi orgánmi, s obcami a vyššími územnými celkami a s právnickými osobami a podnikajúcimi fyzickými osobami a fyzickými osobami pri plnení spoločných úloh na úseku obrany štátu.  V prílohe zákona sa uvádzajú názvy, sídla a územné obvody územných vojenských správ. Ich počet oproti súčasnému stavu sa navrhuje znížiť o 46, uvedené zníženie má zabezpečiť väčšiu racionalizáciu orgánov štátnej správy na úseku obrany a vyplýva taktiež z  materiálu Ozbrojené sily Slovenskej republiky- model 2010.

K § 17až 22
	Týmto ustanovením sa vymedzujú práva a povinnosti pre právnické osoby a  fyzické osoby oprávnené na podnikanie a fyzické osoby na úseku obrany štátu. Ustanovuje sa, že tieto povinnosti im môžu byť určené rozhodnutím príslušného okresného úradu. Ďalej sa upravujú pracovnoprávne vzťahy zamestnancov, v nadväznosti na pracovnú povinnosť uloženú rozhodnutím  príslušného okresného úradu; upravuje sa možnosť požiadať okresný úrad  o oslobodenie od pracovnej povinnosti, ak existujú pre toto oslobodenie závažné dôvody ustanovené v zákone o obrane Slovenskej republiky.
       	V  ustanovení § 19 odsek 4 sa navrhuje vymedziť, ktorým fyzickým osobám sa ani v čase vojny alebo počas jej trvania,  pri vyhlásení vojnového stavu alebo počas jeho trvania nemôže uložiť pracovná povinnosť. Pri okruhu vymedzenia uvedených  osôb  sa okrem iného vychádzalo z predpokladu, že uplatnením tejto povinnosti voči nim by mohlo dôjsť k zhoršeniu ich zdravotného stavu, sociálnej situácie a iných osobných pomerov. 
V prípade poskytnutia vecných prostriedkov sa tieto bezprostredne po zániku dôvodov, pre ktoré boli poskytnuté vrátia právnickým osobám alebo fyzickým osobám, ktoré majú k vecným prostriedkom vlastnícke právo, právo správy, sú ich oprávnenými držiteľmi alebo k nim majú iné obdobné užívacie práva a tieto prostriedky poskytli. O vrátení vecných prostriedkov rozhoduje okresný úrad, ktorý povinnosť uložil.
          
K § 23až 24
Dosiahnutie účelu navrhovanej právnej úpravy si vo viacerých smeroch vyžiada nevyhnutný zásah do ľudských práv a základných slobôd zaručených Ústavou Slovenskej republiky a Listinou základných práv a slobôd.
Zavedenie vyvlastnenia v skrátenom konaní je výrazným zásahom do jedného z týchto práv. V súlade s čl. 20 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky toto ustanovenie upravuje podmienky vyvlastnenia a núteného obmedzenia vlastníckeho práva za primeranú náhradu a to na základe zákona, v nevyhnutnej miere a vo verejnom záujme. V súlade s týmito podmienkami zákon o obrane Slovenskej republiky ustanovil vyvlastnenie nehnuteľností nevyhnutných v čase vojny alebo vojnového stavu pre potreby obranu štátu výnimočne v skrátenom konaní. Výnimočnosť tohto ustanovenia a jeho uplatnenie je v súlade so zákonom o obrane možné len v čase vojny alebo vojnového stavu. Návrh na vyvlastnenie môže podať len Ministerstvo obrany Slovenskej republiky. Vyvlastnenie nehnuteľnosti v skrátenom konaní je možné vykonať na účely obrany štátu výnimočne iba  v súlade s čl. 20 odsek 4 Ústavy Slovenskej republiky a to len za primeranú náhradu. Pokiaľ účel vyvlastnenia bude možné dosiahnuť inak než  expropriáciou nebude možné pristúpiť k vyvlastneniu.
Ustanovenie taxatívne určuje, čo obsahuje návrh na vyvlastnenie  a taktiež čo obsahuje rozhodnutie o vyvlastnení. Rozhodnutie je upravené v § 23 odsek 11  a obsahuje ustanovenie o predkupnom práve vlastníka alebo inej oprávnenej osoby, ktoré sa na účely výnimočného vyvlastnenia nehnuteľnosti  v skrátenom konaní  stáva predmetom dedenia a podľa odseku 12 sa zapisuje do katastra nehnuteľností.

K § 25 až 27
V systéme procesu plánovania v oblasti obrany má nezastupiteľnú úlohu obranné plánovanie, ktoré je súčasťou plánovacieho procesu, prostredníctvom ktorého štát v krátkodobom, strednodobom a dlhodobom  výhľadovom pláne realizuje svoju riadiacu a koordinačnú funkciu Pri plánovaní obrany štátu sa definujú možné hrozby a riziká a určujú sa obranné schopnosti štátu. Súčasťou tohto plánovacieho procesu je operačné plánovanie, strategické plánovanie a programové plánovanie použitia dostupných síl a prostriedkov na obranu. Ustanovuje sa, že za obranné plánovanie v rozsahu svojej pôsobnosti zodpovedajú ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy a ďalšie orgány štátnej správy, ktorých koordináciu týchto ich činnosti vykonáva Ministerstvo obrany Slovenskej republiky.
Ďalej je ustanovené, že podrobnosti o obrannom plánovaní ustanoví všeobecne záväzný právny predpis, ktorý vydá Ministerstvo obrany Slovenskej republiky po dohode s Ministerstvom financií Slovenskej republiky a Ministerstvom zahraničných vecí Slovenskej republiky.
Ďalej je tu upravená obranná infraštruktúra, zabezpečovaná podľa potrieb obrany štátu  na základe plánu, ktorý vypracúva Ministerstvo obrany Slovenskej republiky v súlade s potrebami obrany štátu v súčinnosti s ďalšími ministerstvami, ostatnými ústrednými orgánmi štátnej správy a ďalšími orgánmi štátnej správy.
	Ustanovenie upravuje objekty dôležité pre obranu štátu (vládou Slovenskej republiky určené stavby, budovy, komunikácie a pozemky), ich členenie na objekty osobitnej dôležitosti alebo ďalšie dôležité objekty na obranu štátu. Z dôvodu potreby utajenia kritérií podľa ktorých sa určujú jednotlivé stavby a budovy za objekty osobitnej dôležitosti alebo ďalšie dôležité objekty na obranu štátu sa v ustanovení zákona tieto uvádzajú iba príkladmo. Rozsah týchto objektov je širší ako je uvedené v tomto ustanovení. Ministerstvo obrany Slovenskej republiky posudzuje návrhy ministerstiev, ostatných ústredných orgánov štátnej správy a ďalších orgánov štátnej správy na  ich zaradenie medzi objekty osobitnej dôležitosti alebo ďalšie dôležité objekty a ich vyradenie. 

K § 28 až 30
Tieto ustanovenia upravujú poskytovanie náhrad za obmedzenie vlastníckeho práva alebo užívacie práva, za poskytnutie vecných prostriedkov a vykonanie pracovnej povinnosti za v čase vojny alebo vojnového stavu na účely obrany štátu alebo za splnenie úloh prípravy obrannej infraštruktúry. Tieto náhrady si môžu uplatniť osoby v určenej lehote u príslušného okresného úradu, ak povinnosti, ktoré im boli uložené v čase vojny alebo vojnového stavu splnili. Náhrady je povinný poskytnúť štát. Za štát koná a rozhoduje o náhradách príslušný okresný úrad, ktorý povinnosť uložil.
Náhradu škody, ktorá vznikla v súvislosti plnením pracovnej povinnosti, s poskytnutím vecných prostriedkov, s poskytnutím ubytovania príslušníkom ozbrojených síl, ozbrojených zborov, hasičského a záchranného zboru a osôb, ktoré plnia úlohy hospodárskej mobilizácie alebo v súvislosti so splnením úloh prípravy obrannej infraštruktúry, je povinný poskytnúť za štát ten okresný úrad, ktorý o obmedzení práva alebo o uložení povinností rozhodol. Ustanovuje sa , že  náhrada vecnej škody sa poskytuje podľa všeobecných predpisov (Občiansky zákonník, Obchodný zákonník) a náhrada škody alebo ujma na zdraví sa poskytuje obdobne ako podľa predpisov o odškodňovaní pracovných úrazov, pokiaľ nárok na náhradu tejto škody nevznikol už z pracovnoprávneho vzťahu, obdobného pracovného vzťahu alebo štátnozamestaneckého vzťahu. 
	Ustanovenie definuje vojnové škody  a kto ich môže spôsobiť resp. ako vznikajú  a určuje, že za vojnové škody je zodpovedný štát.  O vojnových škodách je oprávnený rozhodovať príslušný súd podľa všeobecných predpisov.
	
K § 31 a 32
	V tejto časti sa upravujú správne delikty a ustanovuje sa, že porušenie povinnosti ustanovených týmto zákonom je správnym deliktom podľa tohto zákona. Ustanovujú sa skutkové podstaty deliktov, ktorých sa môže dopustiť právnická osoba alebo fyzická osoba oprávnená na podnikanie ktorá si nesplní povinnosť podľa tohto zákona. Ďalej sa ustanovuje výška pokuty a subjekt, ktorý je oprávnený správne delikty prejednávať. Takýmto  správnym orgánom podľa tohto zákona je okresný úrad. Výnosy z pokút za správne delikty sú príjmom štátneho rozpočtu. 

K § 33 a 34
	Vzhľadom na to, že pri zabezpečovaní obrany štátu vydávajú rozhodnutia predovšetkým orgány štátnej správy ustanovuje sa, že na konanie podľa tohto zákona sa vzťahuje všeobecný predpis o správnom konaní, ak tento zákon neustanoví inak. Upravuje sa tiež prechod na novú právnu úpravu v oblasti rozhodovania doterajších okresných vojenských správ a novovytváraných územných vojenských správ.
Ustanovuje sa tiež, že práva a povinnosti z pracovnoprávnych a obdobných pracovných vzťahov zamestnancov okresných vojenských správ a úradov vojenských správa prechádzajú na územné vojenské správy a vyššiu vojenskú správu.

K § 35
	Ustanovením sa navrhuje zrušiť zákon č. 40/1961 Zb. o obrane Československej socialistickej republiky v znení zákona č. 101/1964 Zb., zákonného opatrenia Predsedníctva Federálneho zhromaždenia č. 17/1976 Zb. a zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 42/1994 Z. z., Vládne nariadenie č. 41/1961 Zb. o ubytovaní ozbrojených síl, ako aj Vládne nariadenie č. 42/1961 Zb. o vyvlastnení pre účely obrany v znení vládneho nariadenia č. 44/1963 Zb., ktorým sa mení nariadenie č. 42/1961 Zb. o vyvlastnení pre účely obrany. 

 K § 36
	Navrhuje sa, aby zákon nadobudol účinnosť 1. marca  2002 okrem ustanovenia § 13 a 14, ktoré nadobudnú  účinnosť 1. januára 2003  a § 15 a 16, ktoré nadobudnú účinnosť 1. októbra 2002. Týmto ustanovením sa vytvára potrebný časový priestor pre vykonanie delimitácie úradov vojenských správ a okresných vojenských správ.