Ú v o d

	Jednou zo strategických priorít v oblasti životného prostredia v súčasnom i nastávajúcom období v SR – aj v súvislosti s členstvom v EÚ – je legislatíva v oblasti životného prostredia. Šiesty environmentálny akčný program EÚ predpokladá, že ústrednú úlohu pri dosahovaní environmentálnych cieľov budú mať právne predpisy a ich správne uplatňovanie. Súčasne sa ako hlavný strategický prístup stanovuje "viesť trh k orientácii na životné prostredie". Environmentálna politika EÚ je nasmerovaná tak, aby v budúcnosti bol umožnený prístup na trh len tým spoločnostiam, ktoré majú otvorenú environmentálnu politiku, t.j. takým, ktoré sú schopné širokej verejnosti preukázať, že ich aktivity  sú environmentálne akceptovateľné (priateľské vo vzťahu k životnému prostrediu). 

	Rozsah použiteľných environmentálnych nástrojov sa s vývojom environmentálnej politiky postupne rozšíril a neobsahuje len rámcovú legislatívu, ale aj tzv. dobrovoľné nástroje, ktoré podporujú ekonomický rast, konkurencieschopnosť, rentabilitu a vytváranie nových pracovných miest pri súčasnom zohľadňovaní dosahov na životné prostredie. V praxi to znamená, že okrem využívania prísne legislatívneho prístupu je potrebné použiť na vyvolanie potrebných zmien správania sa výrobcov a spotrebiteľov ďalšie spektrum nástrojov a opatrení, ktoré majú vplyv na rozhodovacie procesy hospodárskej sféry, spotrebiteľov, občanov a autorov koncepcií a politík.

	Snahou environmentálnej politiky EÚ je, aby spoločnosti preberali stále viac zodpovednosti za ochranu životného prostredia a aby sa riadili zásadou prevencie a predchádzania škodám.  Cieľom EÚ je dosiahnutie pozitívnej synergie medzi environmentálnou, sociálnou a ekonomickou dimenziou trvalo udržateľného rozvoja.

	Organizácie sú legislatívou EÚ a systémom dobrovoľných nástrojov nabádané k tomu, aby sa samy prihlásili k otvorenej environmentálnej politike a aby zreorganizovali svoju riadiacu štruktúru v súlade s environmentálnymi zásadami. Táto tendencia sa postupne rozširuje na všetky sektory.  Podnikateľské subjekty z hľadiska svojej konkurencieschopnosti budú nútené v rámci otvoreného trhu zavádzať požadované systémy, ktoré sú bežné v krajinách EÚ (Schéma Európskeho spoločenstva pre environmentálne manažérstvo a audit – EMAS, alebo norma podľa systému environmentálneho manažérstva ISO 14 001).

	Mnohé  organizácie preto už dnes do svojich základných podnikateľských stratégií integrujú dobrovoľné nástroje environmentálnej politiky a to  nástroje orientované na produkty a nástroje orientované na procesy ako sú: environmentálne označovanie výrobkov, zavádzanie environmentálnych systémov riadenia, uplatňovanie princípov čistejšej produkcie, podpora zeleného verejného obstarávania, uzatváranie  dobrovoľných dohôd so štátnou administratívou atď.

	Zároveň aj spotrebitelia prostredníctvom spotrebných návykov nútia organizácie niesť bremeno environmentálnych následkov  ich činností. Ako občania a spotrebitelia očakávajú od firiem dodržiavanie environmentálnych záväzkov. Dobrovoľné nástroje umožňujú spotrebiteľovi rozpoznať  a vyberať si tie výrobky, služby alebo spoločnosti pôsobiace na trhu, ktoré sú svojimi aktivitami priaznivé k životnému prostrediu. 

	Je nevyhnutné zdôrazniť, že uplatňovanie dobrovoľných nástrojov, ako už z názvu vyplýva, je založené na dobrovoľnej spolupráci organizácií a neexistuje žiadne legislatívne európske ustanovenie, ktoré im to povinne prikazuje a že sa môžu realizovať len  aktívnym prístupom všetkých zainteresovaných strán (štátne orgány, podnikateľská sféra, spotrebitelia,  mimovládne organizácie, odborné, vedeckovýskumné a školiace inštitúcie a široká verejnosť).  Berúc do úvahy fakt, že čoraz viac ľudí si uvedomuje nevyhnutnosť ochrany životného prostredia, je predpoklad, že spotrebitelia donútia prostredníctvom trhového mechanizmu organizácie prijímať aktívny prístup v tejto oblasti.

	Je samozrejmé, že zavedenie a uplatňovanie dobrovoľných nástrojov v praxi vyvolá dodatočné náklady ako dôsledok adaptácie manažérskych systémov dotknutej organizácie. Z krátkodobého pohľadu sa na trhu dajú dosiahnuť hmatateľné zisky aj bez akceptácie otvorenej environmentálnej politiky, pôjde však skôr o výnimky v porovnaní s hlavným trendom hospodárskeho vývoja spoločnosti. Zložitejšia, ale komplexnejšia a perspektívnejšia cesta je akceptovanie a realizácia dobrovoľných nástrojov, ktorá z dlhodobého hľadiska prináša organizácii pozitívne aspekty vo forme nových produktívnych prevádzok, efektívneho manažmentu spoločnosti, surovín a výrobných zdrojov, ale predovšetkým vo forme rozvojových impulzov, ktoré by inak nebolo možné dosiahnuť. 

	Cieľom predkladanej Stratégie uplatňovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky je  na základe analýzy súčasného stavu uplatňovania dobrovoľných nástrojov v Slovenskej republike vytýčiť ciele a načrtnúť cesty a prostriedky na ich dosiahnutie. Strategické ciele sú zamerané na zmenu správania sa jednak spotrebiteľov, jednak výrobcov a poskytovateľov služieb a rovnako na zmenu regulačného systému a podmienok na trhu s motivačným efektom pre rozhodujúce subjekty. 

	Súčasťou stratégie je aj objasnenie kompetenčného rámca tejto problematiky, na ktorej riešení  sa okrem Ministerstva  životného prostredia SR a Slovenskej agentúry životného prostredia – Centra environmentálneho manažérstva, musia, pokiaľ má byť úspešná, zúčastniť aj ostatné ústredné orgány štátnej správy, orgány miestnej správy a samosprávy i široká verejnosť.

	Účelom stratégie je integrovanie uplatňovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky v rámci rezortu životného prostredia a zabezpečenie jeho  prieniku do ostatných sektorových politík, a to v záujme využitia výhod  trhu pre riešenie aktuálnych problémov ochrany a tvorby životného prostredia a pre riešenie požiadaviek trvalo udržateľného rozvoja SR ako členského štátu EÚ. Súčasťou stratégie je zosúladenie a koordinácia vytypovaných činností jednotlivých záujmových skupín a vytvorenie informačného systému medzi zainteresovanými skupinami pre napĺňanie potrebných databáz, ako aj  poskytovanie a vyhodnocovanie údajov o environmentálnych prínosoch. 

	Návrh Stratégie uplatňovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky v Slovenskej republike je v súlade s Národnou stratégiou trvalo udržateľného rozvoja SR, Akčným plánom trvalo udržateľného rozvoja SR na roky 2005 – 2010 a Európskou stratégiou trvalo udržateľného rozvoja.
	
	Osobitným problémom realizácie stratégie je finančné zabezpečenie z domácich a zahraničných zdrojov. Stratégia analyzuje jednotlivé možné zdroje financovania a poukazuje na dôsledky a riziká nedostatočného finančného zabezpečenia navrhovaných aktivít.

1. Analýza súčasného stavu uplatňovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky v SR

1.1. Schéma pre environmentálne manažérstvo a audit (EMAS)

EMAS (The Community Eco- Management and Audit Scheme) je systémový nástroj Európskeho spoločenstva na ochranu životného prostredia a podporu udržateľného rozvoja.

	Logo EMAS je verejná celoeurópska ochranná značka, ktorú majú právo používať organizácie spĺňajúce svojím správaním sa nadštandardné požiadavky  na environmentálne manažérstvo a komunikáciu a sú zaregistrované v EMAS. Registrácia v EMAS má atribút výkonnosti, dôveryhodnosti a priehľadnosti; predstavuje vládnu záruku plnenia požiadaviek právnych predpisov na ochranu životného prostredia. EMAS je v súčasnosti najdôveryhodnejším a najstabilnejším systémom environmentálneho manažérstva na trhu. Výhody registrácie v EMAS môžu využívať organizácie z výrobnej sféry, zo sféry služieb, regionálne organizácie, samosprávne orgány a iné inštitúcie (napr. banky, poisťovne, agentúry a pod.). 

EMAS sa do súčasnej podoby vyvíjal v troch etapách. EMAS I  bol schválený v roku 1993 (účinný je od apríla 1995) na pomoc firmám z oblasti priemyslu. Založený bol na štruktúrovanom prístupe k riadeniu environmentálnych aspektov výrobných a iných činností. V roku 2001 bol schválený EMAS II, ktorého jadrom sa stala norma ISO 14001:1996. Bol doplnený o možnosť používania imidžového loga, ktoré dovoľuje využívať zásadu,  „kto robí viac pre životné prostredie než vyžadujú právne predpisy, zaslúži si byť odmenený v trhovom, konkurenčnom prostredí“.  V tejto vývojovej etape sa rozšírila možnosť účasti v EMAS aj pre organizácie z oblasti podnikateľských služieb i verejnej správy. V súčasnosti na úrovni Spoločenstva prebiehajú práce na príprave návrhu ďalšej vývojovej etapy EMAS III s ambíciou naplniť požiadavky „schémy manažérstva udržateľného rozvoja“ (SMS), čo znamená výraznejšie prepojenie ekonomického a sociálneho rozmeru trvalo udržateľného rozvoja s environmentálnym aspektom.

1.1.1.	Legislatívne prostredie v EU a v SR
EMAS je upravený  nasledujúcimi právnymi predpismi:
Na úrovni EÚ nariadením Európskeho parlamentu a Rady ES č.761/2001 z 19. marca 2001, ktorým sa umožňuje dobrovoľná účasť organizácií v systéme  spoločenstva pre environmentálne manažérstvo a audit (EMAS) a jeho aplikačné akty (ďalej „nariadenie o EMAS“).  Nariadenie o EMAS zabezpečuje rovnaké uplatňovanie požiadaviek EMAS v rámci celého Spoločenstva stanovením spoločných pravidiel, postupov a základných požiadaviek. Na členské štáty ponecháva opatrenia, ktoré je možné primerane vykonať na národnej úrovni - opatrenia na zvýšenie účasti organizácií v EMAS a pod.
 
	V podmienkach Slovenskej republiky vykonanie nariadenia o EMAS zabezpečuje zákon č. 491/2005 Z .z. o environmentálnom overovaní a registrácií organizácií v schéme Európskeho spoločenstva pre environmentálne manažérstvo a audit a o zmene a doplnení niektorých zákonov (ďalej „zákon“) s účinnosťou od 1.1.2006 a vyhláška MŽP SR č. 606/2006 Z. z., ktorou sa vykonáva zákon o environmentálnom overovaní a registrácii organizácií v schéme Európskeho spoločenstva pre environmentálne manažérstvo a audit a o zmene a doplnení niektorých zákonov.  Tento zákon upravuje najmä:
-	práva a povinnosti organizácií so sídlom v Slovenskej republike pri ich registrácii ,
-	akreditáciu environmentálnych overovateľov a dozor nad činnosťou environmentálnych
      overovateľov,
-	pôsobnosť orgánov štátnej správy vo veciach environmentálneho manažérstva a auditu,
-	zodpovednosť za porušovanie povinností ustanovených týmto zákonom a príslušnými predpismi ES.

Organizácia, ktorá má záujem o registráciu  v EMAS, musí absolvovať tento postup:

I.	Zavedenie požiadaviek EMAS v organizácii.
II.	Overenie /potvrdenie platnosti (informácii, environmentálneho vyhlásenia).
III.	 Registrácia organizácie (zápis do verejného zoznamu v SR a v EU).

I. Zavedenie požiadaviek EMAS v organizácii
Zavedenie požiadaviek EMAS v organizácii pozostáva z viacerých systémových krokov, ktoré sú navzájom previazané a ich výsledkom je zahrnutie  požiadaviek na ochranu životného prostredia do stratégie organizácie a jej každodennej činnosti.
Začleniť sa do EMAS (zaregistrovať sa) môže každá organizácia, ktorá chce zlepšiť svoje environmentálne správanie sa a spĺňa tieto podmienky:
1)	vykonala úvodné environmentálne preskúmanie svojich činností (podľa prílohy VII. nariadenia o EMAS), vrátane určenia a vyhodnotenia závažnosti environmentálnych aspektov (podľa prílohy VI. nariadenia).
Je to jeden zo základných východiskových krokov pri zisťovaní skutočného počiatočného stavu environmentálnych problémov a environmentálneho správania sa organizácie tesne pred zavedením systému environmentálneho manažérstva v organizácii. Výsledky preskúmania sú dôležitým podkladom na vypracovanie environmentálnej politiky organizácie, na identifikáciu priamych a nepriamych environmentálnych aspektov organizácie (napr. register právnych predpisov a ich dodržiavanie organizáciou, environmentálne požiadavky na kooperujúce organizácie a pod.) a hodnotenie ich významu, na určenie dlhodobých a krátkodobých environmentálnych cieľov a na ne nadväzujúcich programov atď.
2)	zaviedla systém environmentálneho manažérstva (EMS – Environmental Management System)
Do časti A/ prílohy I nariadenia o EMAS sa priamo transponovala štvrtá časť STN EN ISO 14001:2004 Systémy environmentálneho manažérstva. Špecifikácia s návodom na použitie. Do časti B/ prílohy I nariadenia o EMAS sa premietli ďalšie požiadavky na systém environmentálneho manažérstva ako ťažisková časť EMAS. Systém environmentálneho manažérstva podľa citovanej  normy vychádza z Demingovho cyklu riadenia (plánuj - urob – skontroluj- konaj, tzv. P-D-C-A cyklus z anglického Plan-Do-Check-Act).
3)	vykonala alebo zabezpečila vykonanie aspoň jedného interného environmentálneho auditu v súlade s požiadavkami prílohy II nariadenia o EMAS.
Interný environmentálny audit je systematické, zdokumentované, pravidelné a objektívne hodnotenie správania sa organizácie, systému environmentálneho manažérstva a postupov určených na ochranu životného prostredia. Vykonáva sa z poverenia vrcholového manažmentu organizácie na to určenými odborne spôsobilými a  nezávislými audítormi. Cieľom auditu je uľahčiť operatívne riadenie činností a praktík organizácie, ktoré môžu mať vplyv na životné prostredie, hodnotiť plnenie environmentálnej politiky organizácie, najmä jej dlhodobých a krátkodobých environmentálnych cieľov.
4)	vypracovala environmentálne vyhlásenie v súlade s požiadavkami prílohy III nariadenia o EMAS
Environmentálne vyhlásenie je písomná informácia o environmentálnych vplyvoch a o environmentálnom správaní sa organizácie. Má byť vypracované tak, aby poskytovalo verejnosti a ostatným zainteresovaným stranám jasné a pravdivé informácie o environmentálnych vplyvoch a environmentálnom správaní sa organizácie. Podrobnosti o náležitostiach environmentálneho vyhlásenia obsahuje odporúčanie Komisie 2001/680/ES.
II.	Overenie
	Základným nástrojom na zabezpečenie potrebnej úrovne, transparentnosti a objektívnosti  EMAS je overovanie environmentálneho správania sa organizácie a potvrdzovanie správnosti a platnosti (validácie) jej environmentálneho vyhlásenia environmentálnym overovateľom.
	Organizácia musí nechať preskúmať zavedený systém a postupy vrátane príslušnej dokumentácie, či spĺňajú všetky požiadavky nariadenia o EMAS; ako aj overiť správnosť a potvrdiť platnosť environmentálneho vyhlásenia akreditovaným environmentálnym overovateľom 
	Environmentálny overovateľ je nezávislá osoba, akreditovaná príslušným akreditačným orgánom v Slovenskej republike alebo v inom členskom štáte EÚ. Akreditačný orgán vykonáva vo svojom štáte dozor nad činnosťou environmentálnych overovateľov (domácich aj zahraničných). V Slovenskej republike je takýmto akreditačným orgánom – z poverenia MŽP SR – Slovenská národná akreditačná služba (ďalej SNAS) so sídlom v Bratislave.
	Funkciou environmentálneho overovateľa, ktorý musí byť osobou nezávislou od overovanej organizácie, je kontrolovať (overovať) plnenie všetkých požiadaviek nariadenia o EMAS a zákona, počnúc úvodným environmentálnym preskúmaním (ak je to aktuálne), cez plánovanie a vykonávanie interných environmentálnych auditov, plnenie požiadaviek právnych predpisov, až po celkovú funkčnosť a adekvátnosť systému environmentálneho manažérstva, spoľahlivosť, dôveryhodnosť a správnosť údajov a informácií v environmentálnom vyhlásení, resp. v environmentálnych informáciách, ktoré ním majú byť validované. Následne musí organizácia predložiť, spolu so žiadosťou o zápis do registra EMAS, platné environmentálne vyhlásenie príslušnému orgánu, ktorým je Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky.
III.  Registrácia organizácie
	Začlenenie organizácie do EMAS sa uskutočňuje formou jej registrácie na základe žiadosti. Náležitosti žiadosti o registráciu organizácií upravuje § 2 ods. 3 zákona. Povinnou prílohou žiadosti je - okrem overeného environmentálneho vyhlásenia a dokladov potvrdzujúcich splnenie príslušných požiadaviek - aj stanovisko Slovenskej inšpekcie životného prostredia k plneniu podmienok predpisov v oblasti starostlivosti o životné prostredie organizáciou a doklad o tom, že organizácia  zaplatila registračný poplatok.
	Ak organizácia splní požiadavky na začlenenie do  EMAS, príslušný orgán si vyžiada vyjadrenie obce, v ktorej organizácia alebo jej organizačné jednotky sídlia  a zapíše organizáciu do  registra, pridelí jej registračné číslo a vydá jej osvedčenie o registrácii.
	Platnosť registrácie je maximálne 3 roky. Ak sa chce zaregistrovaná organizácia udržať v  EMAS, musí každoročne zaslať ministerstvu informáciu o aktualizácii environmentálneho vyhlásenia, validovanú akreditovaným environmentálnym overovateľom a najmenej 60 dní pred uplynutím času platnosti registrácie podať žiadosť o predĺženie registrácie, doloženú o. i. novým validovaným environmentálnym vyhlásením ( § 3 ods.2 zákona).
	Organizácia je povinná do 3 mesiacov od registrácie sprístupniť validované environmentálne vyhlásenie zainteresovaným stranám, obdobne tak validované informácie o aktualizácii environmentálneho vyhlásenia (napr. prostredníctvom internetu, publikovaním v tlačenej podobe a pod.).

1.1.2.	Aktuálna situácia vo využívaní EMAS  v SR

	Registrácia organizácií v rámci EMAS I mala od roku 1995 do  polovice roku 2002 vzostupný charakter a  k 30. 6. 2002 bolo v registri EMAS zapísaných 3912 organizácií.  EMAS II,  ktorý sa realizuje od roku 2002, okrem iného poskytuje možnosť registrovať  v rámci jednej organizácie viac jej organizačných častí, sídliacich na rôznych geograficky vymedzených územiach v rámci jedného členského štátu EÚ. Táto skutočnosť sa prejavila čiastočným poklesom počtu registrovaných organizácií a zároveň rastom počtu registrovaných miest – sídiel. K 30.6. 2007 bolo v registri EMAS zapísaných 3725 organizácií sídliacich v 5587 lokalitách v hospodárskom priestore EÚ. 

	Najväčší počet organizácií, zapísaných v registri EMAS,  je zo SRN (1486), Španielska (772), Talianska (648), Rakúska (264). Na Slovensku je registrovaných 5 organizácií, čím  sa SR umiestňuje na štvrtom mieste v rebríčku  novoprijatých členských krajín  za Českou republikou (28), Maďarskom (8) a Poľskom (7).

	Z organizácií sídliacich na Slovensku sú v registri zapísané: QUELLE, s. r. o. Slovensko; Messer Slovnaft, s. r. o.; Matador, a. s. Púchov; INA Skalica, spol. s r.o.; INA Kysucké Nové Mesto, a. s.. 

	Aktuálne trendy registrácie v EMAS v krajinách EÚ a certifikácie EMS – ISO 14001 na Slovensku z aspektu sektorov sú uvedené v prílohe.

1. 2.   Environmentálne označovanie produktov – EVP (environmentálne vhodný produkt)

	Environmentálne označovanie produktov je jedným z kľúčových dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky a jeho hlavnou funkciou je podporovať produkciu, používanie a spotrebu takých produktov (výrobky a služby), ktoré svojou environmentálnou kvalitou predstavujú významný potenciál vo vzťahu k znižovaniu priamych a nepriamych negatívnych vplyvov na životné prostredie, zdravie populácie a biodiverzitu rodov, druhov a ekosystémov; podporovaniu konkurencieschopnosti výrobkov a služieb na vnútornom trhu EÚ, výchove a vzdelávaniu výrobcov, obchodu, poskytovateľov služieb, spotrebiteľov, verejnej správy, škôl a ďalších zainteresovaných strán smerom k zmene neudržateľnej výroby a spotreby na udržateľnú.

Existujú tri typy štandardizovaných (normovaných) environmentálnych označovaní a vyhlásení:
1.	typ I. – produkty spĺňajúce vopred stanovené environmentálne požiadavky v rámci určitej výrobkovej kategórie, ktoré sú nezávisle overované treťou stranou – značka „Environmentálne vhodný produkt“ - EVP a „Európsky kvet“ – EK.

2.	typ II. – vlastné vyhlásenia tvrdení o environmentálnych vlastnostiach produktov, ktoré sú formulované výrobcami, dovozcami, distribútormi, maloobchodníkmi alebo kýmkoľvek, kto má pravdepodobný prospech z tvrdenia. Vlastné vyhlásenia sa môžu uvádzať aj bez certifikácie treťou stranou. 
3.	typ III. – environmentálne vyhlásenia o produktoch (EPD - Environment Product Declaration) sú  absolútnou kvantifikovanou výpoveďou o environmentálnych aspektoch daného produktu, a to vo všetkých fázach jeho životného cyklu. Tie zahŕňajú ťažbu surovín a palív, výrobu základných materiálov a energií, výrobu hodnoteného výrobku, dopravu vo všetkých fázach životného cyklu výrobku, používanie výrobku a jeho servis, demontáž a recykláciu/zneškodnenie častí výrobku po skončení životnosti výrobku. Vyhlásenie musí byť overené treťou nezávislou stranou.
	V SR je zavedený predovšetkým prvý typ environmentálneho označovania, ktorý je reprezentovaný európskou značkou „Environmentálny kvet“ a národnou značkou „Environmentálne vhodný produkt“.

1.2.1.	Legislatívne prostredie v EÚ a v SR

	V Európskom spoločenstve sa environmentálne označovanie zaviedlo v roku 1992 schválením nariadenia Rady č. 880/1992/ECC. Udeľovanie európskej značky „Európsky kvet“ sa zrevidovalo vydaním nariadenia  (ES) č.  1980/2000 zo 17. júla 2000 o revidovanej metóde Spoločenstva pri udeľovaní environmentálnej značky. V tomto období pokračujú intenzívne práce na príprave návrhu revízie nariadenia s predpokladom predloženia Komisiou Rade koncom roku 2007 a schvaľovací proces by mal byť ukončený v roku 2008. Predpisy, súvisiace s nariadením tvoria rozhodnutia Komisie:
-	pre systémové otázky (pracovné pravidlá konzultačného fóra, úhrady za žiadosť a používanie značky Európsky kvet, štandardná zmluva, obsahujúca podmienky používania značky) 
-	pre vecné otázky (pracovný plán ekoznačenia v Spoločenstve, environmentálne kritériá pre vybrané skupiny výrobkov a služieb).

	V Európskom spoločenstve sú vydané platné kritériá na 25 skupín výrobkov a služieb, 3 nové skupiny sa pripravujú a 3 sú v revízii. Skupiny výrobkov, ktoré sú zaradené do európskeho systému označovania, sú v prevažnej miere spotrebiteľského charakteru. Najfrekventovanejšími výrobkami, ktorým bola udelená európska značka, sú univerzálne čistiace prostriedky, náterové farby a laky určené do uzatvoreného priestoru, detergenty na ručné umývanie riadu, pracie prostriedky a výrobky z tissue papiera. Aj keď tendencia využívania európskej značky má rastúci charakter, počas štrnásťročnej existencie ešte uspokojivo neprenikla na trh. Napriek tomu, že súčasná situácia sa oproti roku 2006 štvornásobne zlepšila a spektrum výrobkov vrátane služieb sa stále rozširuje, je potrebné, aby sa systém v budúcnosti zmenil na  efektívnejší a účinnejší.
	V súčasnom období je európskou značkou ocenených 2965 produktov uvedených na trh EÚ členskými krajinami, ale aj krajinami, ktoré nie sú členmi  EÚ.  

Obr.1 Environmentálna značka Európskeho spoločenstva  „Európsky kvet“
	V medzinárodnom meradle existuje viac ako 30 národných a nadnárodných systémov environmentálneho označovania. Niektoré značky uvádzame v prílohe č.1.
	Vo svete bola v roku 1944 založená globálna sieť environmentálneho označovania výrobkov a služieb GEN (Global Ecollabelling Network) - nezisková asociácia ekolabelingových organizácií z  celého sveta. Združuje programy environmentálneho označovania Ameriky, Ázie, Európy, Oceánie a Austrálie. V súčasnosti má 28 členov.
	V Slovenskej republike sa udeľovala environmentálna značka „Environmentálne vhodný výrobok“ (ďalej len EVV) od 15. apríla 1997, keď  minister životného prostredia vyhlásil Národný program environmentálneho hodnotenia a označovania výrobkov (ďalej len NPEHOV), schválený uznesením vlády SR č. 97  zo dňa 6. februára 1996. V súvislosti so vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie a v nadväznosti na účinnosť zákona č. 469/2002 Z. z. o environmentálnom označovaní výrobkov sa uskutočnila v roku 2004 revízia NPEHOV. Revidovaný Program environmentálneho označovania (ďalej len program) vychádza z prijatých stratégií trvalo udržateľného rozvoja a štátnej environmentálnej politiky, ktoré sú premietnuté v Národnom environmentálnom akčnom pláne. Hlavným zámerom revidovaného programu je zosúladiť a realizovať procesy environmentálneho označovania (environmentálne označovanie typu I.), ktorých výsledkom je udelenie národnej environmentálnej značky „Environmentálne vhodný výrobok“ (EVV) a európskej značky „Európsky kvet“ (EK). Udeľovanie environmentálnych značiek je proces založený na overovaní zhody prihlásených výrobkov so základnými a špecifickými požiadavkami, stanovenými na skupiny výrobkov (smernice NPEHOV, výnosy MŽP SR, rozhodnutia Európskej komisie) nezávislou treťou stranou. Výsledkom procesu, ak prihlásený výrobok splní predpísané požiadavky, je udelenie značky.  
 
	Podmienky a postup pri udeľovaní a používaní environmentálnych značiek - národnej značky „Environmentálne vhodný výrobok“ a značky Európskeho spoločenstva „Európsky kvet“, ako aj inštitucionálne zabezpečenie tohto procesu  upravuje zákon  č. 469/2002 Z. z. o environmentálnom označovaní výrobkov v znení neskorších predpisov a vyhláška č. 258/2003 Z. z, ktorou sa zákon vykonáva. V súvislosti s rozširovaním udeľovania národnej environmentálnej značky na služby sa pre tento účel zákonom č. 217/2007 Z. z. slovo „výrobok“ nahrádza slovom „produkt“ a slovo „tovar“ sa nahrádza slovom „výrobok“ a v tomto zmysle sa upravil aj názov a tvar národnej environmentálnej značky,  t. j. „environmentálne vhodný produkt“ (EVP). 

Súvisiace dokumenty/predpisy sú technické správy, smernice NPEHOV, výnosy MŽP SR, nariadenie (ES) č. 1980/2000 o zrevidovanom systéme udeľovania environmentálnej značky Spoločenstva a ostatné priamo súvisiace predpisy EÚ v súvislosti s úlohami, ktoré pre SR vyplývajú z členstva v EÚ - rozhodnutia Európskej Komisie. 

	Doteraz boli vypracované kritériá pre hodnotenie 29 skupín výrobkov, z ktorých bolo 26 vydaných formou výnosov MŽP SR a smerníc NPEHOV, osobitné podmienky na 3 nové skupiny produktov sú pripravené na vydanie. V súčasnom období sa vykonáva revízia  9 skupín produktov, pričom ďalšie 4 bude potrebné taktiež v priebehu roku 2008 prehodnotiť a aktualizovať. Doteraz riešené skupiny produktov sú orientované na spotrebiteľské výrobky (textilné výrobky, práčky, mrazničky, pracie prostriedky, kvapalné detergenty, vykurovacie kotly, elektrické zdroje svetla, tissue papier a ďalšie), na výrobky uplatniteľné v stavebníctve, v priemysle a v doprave (mleté vápence, oceľové smaltované vane, adsorbenty, cementy, mazacie oleje, posypové materiály a ďalšie). V súčasnom období sú pripravené národné kritériá aj pre sektor služieb, konkrétne pre ubytovacie zariadenia. Vo väzbe na potenciálny záujem o udelenie národnej environmentálnej značky, ako aj rozšírenie oblastí, ktoré významným spôsobom ovplyvňujú životné prostredie, nové skupiny produktov by mali zahŕňať najmä zatepľovacie systémy, výrobky z recyklovanej gumy a plastov, kotly na spaľovanie biomasy, infražiariče, upratovacie a čistiace služby a služby na stavebné práce.
K jednotlivým typom environmentálneho označovania sa vzťahujú normy rady ISO 14020, konkrétne:
-	ISO 14020 – Environmentálne značky a vyhlásenia - Všeobecné zásady
-	ISO 14021 – Environmentálne značky a vyhlásenia – Vlastné environmentálne tvrdenie (typ II environmentálneho označovania)
-	ISO 14024 – Environmentálne značky a vyhlásenia – Environmentálne označovanie typu I – Zásady a postupy
-	ISO 14025 – Environmentálne značky a vyhlásenia – Environmentálne vyhlásenie typu III - Zásady a postupy

Obr.2 Environmentálna značka „Environmentálne vhodný výrobok“, od 1. júna 2007 „Environmentálne vhodný produkt“
Európske a národné schémy environmentálneho označovania patria medzi dobrovoľné nástroje environmentálnej politiky. Ocenenie environmentálnou značkou je garantované štátom a deklaruje, že výrobok, služba alebo  technológia spĺňajú stanovené nadštandardné environmentálne kritériá.

1.2.2.	Aktuálna situácia v SR

	Od vyhlásenia NPEHOV sa na národnej úrovni vypracovali environmentálne kritériá na 28 skupín výrobkov a na 1 službu. Mnohé zo skupín výrobkov, pôvodne vydané ako smernice NPEHOV, prešli postupne aktualizáciou a v súlade so zákonom č. 469/2002 Z. z. boli vydávané ako osobitné podmienky formou výnosov ministerstva. 

	Od vyhlásenia Programu bolo ocenených Národnou environmentálnou značkou EVV  144 výrobkov. V súčasnosti je udelená značka 78 výrobkom,  čo predstavuje 13 licencií a 11 organizácií, pričom v júli t.r. neobnovili licenciu 2 organizácie. Z doteraz vydaných environmentálnych kritérií bolo využitých 17 skupín výrobkov,  z toho najviac ocenených výrobkov v skupine adsorbenty, kde sú držiteľmi licencie 3 podnikatelia z kategórie  malých podnikov. Ďalšou skupinou v poradí sú nepálené murovacie materiály a textilné výrobky.
	Môžeme konštatovať,  že vo všeobecnosti narastá záujem o národnú environmentálnu značku EVP, avšak  vo všeobecnosti environmentálne správanie sa našich spotrebiteľov, ktorí môžu v najväčšej miere ovplyvňovať dopyt a tým zároveň podnecovať uvádzanie na trh takých produktov, ktoré vyšší štandard v environmentálnej kvalite dosahujú, nie je uspokojivé. Predpokladáme, že v najbližšej budúcnosti, kedy sa vo zvýšenej miere prejaví pôsobenie aktivít na európskej a na národných úrovniach - najmä v oblasti realizovania akčných plánov zeleného verejného obstarávania, ktorý pripravila aj Slovenská republika, a realizovania Akčného plánu pre udržateľnú výrobu a spotrebu, ktorý by v roku 2007 mala vydať Európska komisia - stúpne vo zvýšenej miere záujem o udeľovanie environmentálnych značiek. Tento záujem môže rozšíriť ďalšie praktické aplikácie environmentálneho manažérstva, najmä na manažérskej úrovni podnikov:
-	environmentálne označovanie typu II, ktoré SAŽP už zaradila do svojich procesov overovania zhody,
-	environmentálne označovanie typu III,
-	posudzovanie životného cyklu produktov (LCA – Life cycle assessment),
-	aplikácia systémových nástrojov – schéma environmentálneho manažérstva a auditu (EMAS) a systémy environmentálneho manažérstva (EMS),
-	navrhovanie výrobkov (ekodizajn) v súlade s európskymi smernicami na energetickú účinnosť zariadení využívajúcich elektrickú energiu,
-	hodnotenie environmentálneho správania sa podnikov vo vzťahu k indikátorom životného prostredia, a ďalšie.

	V rámci európskej schémy environmentálneho označovania zatiaľ do oficiálneho procesu overovania zhody nevstúpil žiadny subjekt. Predpokladáme, že najmä v oblasti cestovného ruchu a ubytovacích služieb sa táto situácia zmení. 

	Vo väzbe na rastúci ekonomický rozvoj našich podnikov a najmä v súvislosti s prispôsobovaním sa požiadavkám na konkurencieschopnosť našich produktov na spoločnom európskom trhu sa dá očakávať, že zaznamenáme v budúcnosti zvýšený záujem o environmentálne značky.

	Z prieskumu vyplýva jednoznačná požiadavka najmä zo strany podnikateľov vytvoriť súbor stimulov a opatrení, ktoré pomôžu nasmerovať systém - aj európsky aj národný - želateľným smerom.
	Nakoľko záujem žiadateľov o národnú environmentálnu značku nie je vždy pokrytý národnými environmentálnymi kritériami, žiadatelia využívajú environmentálne označovanie typu II – potvrdenie vlastných tvrdení o environmentálnych vlastnostiach produktov druhou resp. treťou stranou.
V súčasnosti majú 2 organizácie v  SR potvrdenú pravdivosť tvrdení o environmentálnych vlastnostiach svojich výrobkov a v 1 organizácii sa pripravuje audit.

1.3. Zelené verejné obstarávanie

	Zelené verejné obstarávanie (GPP – Green Public Procurement) je spôsob, ktorým orgány verejnej správy integrujú environmentálne požiadavky do procesu obstarávania, a to v rámci technických požiadaviek alebo výberových kritérií.  Konkrétnym výsledkom  uplatnenia zeleného verejného obstarávania môže byť napr. nákup energeticky úsporných počítačov; výstavba energeticky úsporných budov; nákup kancelárskeho zariadenia, vyrobeného z dreva, ktoré je spracované environmentálne udržateľným spôsobom; nákup recyklovaného papiera a výrobkov z neho; používanie  automobilov s elektrickým pohonom;  využívanie environmentálne vhodnej verejnej dopravy; nákup elektrickej energie, vyrobenej z obnoviteľných zdrojov; používanie klimatizačných systémov, zodpovedajúcich najnovším ekologickým riešeniam.

	Významným prínosom zeleného verejného obstarávania je, že tento dobrovoľný nástroj environmentálnej politiky vytvára na trhu dopyt po environmentálne vhodných výrobkoch a tým zároveň podporuje ich ponuku. Zaradenie environmentálneho hľadiska do verejných zákaziek môže motivovať výrobcov, aby vyvíjali nové produkty a technológie s menšími negatívnymi vplyvmi na životné prostredie a dodávateľov, aby zavádzali systémy environmentálneho manažérstva.

Prvým krokom k uplatneniu zeleného verejného obstarávania v praxi je príkaz ministra životného prostredia SR (č. 6/2001-7.1.), ktorým uložil, aby sa v rezorte životného prostredia medzi kritériá ponúk uchádzačov o verejné obstarávanie  zaradili výrobky, ktoré majú právo používať značku Environmentálne vhodný výrobok a aby sa pri priamom nákupe výrobkov na zabezpečenie prevádzky ministerstva a organizácií, ktorých je zriaďovateľom, preferovali výrobky označené značkou Environmentálne vhodný výrobok.

	V súčasnom období sú už európske smernice o verejnom obstarávaní  implementované do zákona NR SR č. 25/2006 Z. z. o verejnom obstarávaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, v zmysle ktorého môže verejný obstarávateľ a obstarávateľ:
•	vyžadovať od uchádzačov vo verejnom obstarávaní doklad o zavedenom systéme environmentálneho manažérstva, ktorý potvrdzuje splnenie určitých opatrení environmentálneho riadenia (§ 30);
•	v rámci súťažných podkladov na podrobné vymedzenie predmetu zákazky určiť environmentálne charakteristiky (§ 34)
•	za jedno z kritérií na vyhodnotenie predložených ponúk môže určiť kritérium, zamerané na hodnotenie environmentálnych charakteristík (§ 35).

	MŽP SR v spolupráci so SAŽP - CEM vypracovalo Národný akčný plán pre zelené verejné obstarávanie na roky 2007 - 2010, ktorý rieši problematiku komplexne, a ktorý okrem zvýšenia povedomia a rozšírenia informovanosti, vytvára tiež priestor pre uplatnenie prednostného nákupu environmentálne vhodných výrobkov na zabezpečenie prevádzky všetkých orgánov štátnej správy a im podriadených organizácií, spracovanie podrobnej metodiky k problematike zeleného verejného obstarávania, ako aj  vzdelávanie obstarávateľov a dodávateľov. Materiál bol schválený uznesením  vlády SR  č. 944 dňa 7. 11. 2007.

1.4.	 Environmentálne technológie

	Akčný plán pre environmentálne technológie – ETAP (Environmental Technologies Action Plan) slúži na podporu Lisabonskej stratégie v Európskej únii. Tento dokument definuje environmentálne technológie, prekážky, ktoré bránia používaniu týchto technológií a navrhuje spôsoby ich podpory. Po schválení dokumentu boli Európskou komisiou definované aktivity na podporu environmentálnych technológií. Tieto aktivity sú zoradené do štyroch skupín: 1. cesta od výskumu k trhu 2. zlepšenie trhových podmienok, 3. konať globálne a 4. napredovanie. Jednotlivé aktivity sú zamerané na podporu výskumu a vývoja,  propagácie, finančnej podpory, zníženie rizika investícií, podporu zo strany verejného sektora, dobrovoľné nástroje na podporu environmentálnych technológií, vývoz a výmenu informácií.
	Pri strednodobom hodnotení Lisabonskej stratégie pracovná skupina Európskej komisie na vysokej úrovni pod vedením Wima Koka navrhla rozvinúť podporu environmentálnych technológií na európskej aj národnej úrovni. V správe “Prijať výzvy - Lisabonská stratégia pre rast a zamestnanosť” vyzýva členské krajiny: “Členské štáty by mali zostaviť postupnosť implementácie ETAP („roadmap), ktorá by identifikovala konkrétne opatrenia a termíny súvisiace najmä s dimenziou výskumu (predovšetkým technologických platforiem) a podporou malých a stredných podnikov (rizikový kapitál) odstránením škodlivých dotácií.”
	Vláda SR dňa 19. 9. 2007 uznesením č. 785 schválila návrh Postupu implementácie iniciatívy JEREMIE v Slovenskej republike v programovom období 2007 – 2013, v ktorom sa uvažuje v rámci navrhnutého portfólia nástrojov aj s rizikovým kapitálom na podporu malého a stredného podnikania. V prípade, že riadiace orgány v rámci svojich operačných programov vyčlenia prostriedky na implementáciu iniciatívy JEREMIE v SR v programovom období 2007 – 2013, je možné prostredníctvom  nástrojov podporiť aj ciele operačných programov, zamerané na podporu malého a stredného podnikania  odstránením škodlivých dotácií a zamerať sa na environmentálne technológie a ekoinovácie. Implementácia iniciatívy JEREMIE však vyžaduje, aby jednotlivé riadiace orgány v rámci svojich operačných programov vyčlenili alokáciu na uvedenú alternatívnu formu financovania cieľov operačných programov (teda nie formou poskytovania grantov ale s využitím rizikového kapitálu, prípadne záručných schém). V rámci oboch operačných programov je v jednotlivých opatreniach priestor na využitie nástrojov finančného inžinierstva v rámci implementácie iniciatívy JEREMIE, t.j. buď záručných schém alebo rizikového kapitálu. Nakoľko ide o oblasť ekologických technológií a ekoinovácií,  prostriedky by mali byť vyčlenené v rámci operačného programu Životné prostredie a operačného programu Konkurencieschopnosť a hospodársky rast. Tak by sa dokázalo reagovať na uvedenú výzvu EK. Využitím foriem pomoci ako je rizikový kapitál je možné dosiahnuť aj leverage effect – t.j. zvýšenie objemu prostriedkov zo súkromných zdrojov a tým aj podpory väčšieho množstva projektov. 
	Environmentálne technológie sú v Akčnom pláne pre environmentálne technológie definované ako všetky technológie, ktorých použitie je menej škodlivé pre životné prostredie ako využívanie zodpovedajúcich alternatívnych technológií. Takáto definícia pokrýva možnosť zapojenia takmer všetkých rezortov. Pri analýze potrieb Slovenska, materiál navrhuje sústrediť pozornosť na technológie pre oblasť:
-	znižovania energetickej náročnosti výrob a výrobkov,
-	alternatívnych zdrojov energie a palív,
-	využitia odpadov ako zdroja energie,
-	nových technológií na zhodnocovanie a zneškodňovanie nebezpečných odpadov.
	Ministerstvo životného prostredia SR vypracovalo  materiál „Návrh postupnosti (Roadmap) implementácie Akčného plánu pre environmentálne technológie (ETAP) v SR“, ktorý bol s pripomienkami schválený na zasadnutí vlády SR dňa 21.12.2005. V súlade s uznesením vlády SR č. 1046/2005 a požiadavkou Pracovnej skupiny EK na vysokej úrovni pre ETAP, bol uvedený materiál v stanovenom termíne odstúpený Európskej komisii. V schválenom materiáli, ktorý bol kompromisom medzi záujmami zainteresovaných rezortov, sa stanovili možnosti podpory environmentálnych technológií na Slovensku. Celkove bolo vymedzených 12 úloh na podporu environmentálnych technológií, pri jednotlivých úlohách sa stručne charakterizuje existujúci stav v danej oblasti, návrh opatrenia, merateľný ukazovateľ pokroku a kontakt na zodpovedný rezort. Návrhy opatrení sú zásadne limitované nedostatkom rozpočtových prostriedkov, ohraničenosť na vlastné rozpočtové prostriedky dotknutých rezortov bola jednou z podmienok priechodnosti materiálu.
	V najnovších dokumentoch Európskej komisie sa kladie dôraz na problematiku ekoinovácii v oblastiach ako napr.: vodíkové a palivové články, čisté výrobné postupy, alternatívne zdroje energie, sekvestrácia CO2, biopalivá a biorafinérie, energetická účinnosť, informačné technológie, zamerané na trvalo udržateľný rast, čistá a účinná doprava, vodné technológie, pôdne a odpadové hospodárstvo, ako aj materiály, šetrné k životnému prostrediu, osobitne sa pritom prihliada na hrozbu zmeny klímy a potrebu znižovania emisii skleníkových plynov.
	V súlade s požiadavkou Európskej komisie je aktuálnou úlohou vyhodnotenie a aktualizácia návrhov postupnosti (Roadmap) implementácie Akčného plánu pre environmentálne technológie (ETAP) v jednotlivých členských štátoch EÚ. Aktualizované návrhy by mali byť odstúpené Európskej komisii do konca r. 2007. 

1.5. Dobrovoľné environmentálne  dohody 

	Dobrovoľné environmentálne dohody sú nástrojom na znižovanie zaťaženia životného prostredia a predstavujú vhodnú formu vstupu štátu alebo ním poverenej inštitúcie, zodpovedných za kvalitu životného prostredia, do procesu vyjednávania medzi podnikmi alebo odvetviami v oblasti zaťaženia životného prostredia činnosťou podniku. V rámci tejto dohody sa odvetvie alebo podnik môžu zaviazať, že zanechajú určitú činnosť, ktorá negatívne ovplyvňuje životné prostredie, resp. sa zaviažu prijať environmentálne opatrenia, výsledkom ktorých bude zníženie zaťaženia životného prostredia.

	Z hľadiska environmentálnej politiky je dobrovoľná environmentálna dohoda regulačný kooperačný nástroj, ktorého hlavným rysom je skutočnosť, že existuje mimo rámca existujúcich legislatívnych predpisov a niekedy potrebné legislatívne predpisy nahrádza.

	Hlavným stimulom pre uzatvorenie dobrovoľnej environmentálnej dohody zo strany podniku je obava, že v prípade neuzatvorenia tejto dohody mu vzniknú vyššie náklady; kým zo strany štátu je to snaha o zjednodušenie procesu, ktorý by sa musel realizovať, aby podniky motivoval k požadovanej aktivite -  teda dobrovoľné environmentálne dohody nahrádzajú legislatívny proces, ktorý je časovo náročný a výsledkom ktorého je prijatie právneho predpisu, týkajúceho sa ochrany životného prostredia.

Dobrovoľná dohoda môže byť:
•	právne záväzná  - túto formu využíva napr. Holandsko a Švédsko - z jej uzavretia vyplýva vynútiteľnosť plnenia pred občianskym súdom,
•	právne nezáväzná -  túto formu využívajú  napr. Rakúsko, Belgicko, Nemecko a Portugalsko -   jej uzavretie zvyšuje motiváciu znečisťovateľov znižovať zaťaženie životného prostredia, pričom spôsob plnenia dohody ostáva v kompetencii znečisťovateľa;
podnik môže na základe takto uzavretej dohody napr. získať finančnú podporu zo strany štátu.

	V Slovenskej republike sú doposiaľ určité rezervy vo využívaní tohto  dobrovoľného nástroja environmentálnej politiky. Dobrovoľná environmentálna dohoda z úrovne MŽP SR je uzatvorená s:
•	Asociáciou pre priemyselnú ekológiu  (ASPEK) – „Dohoda o spolupráci v oblasti ochrany a tvorby životného prostredia medzi MŽP SR a ASPEK“, uzatvorená  v roku 1994;
•	Zväzom obchodu a cestovného ruchu – „Dohoda o spolupráci medzi MŽP SR a Zväzom v oblasti environmentálneho označovania výrobkov“, uzatvorená  v roku 2005;
•	SAV – „Dohoda o spolupráci v oblasti  výskumu a monitoringu životného prostredia medzi MŽP SR a SAV“, uzatvorená  v roku 1999;
•	Slovenským skautingom – „Dohoda o spolupráci v oblasti ochrany a tvorby životného prostredia medzi MŽP SR a Slovenským skautingom“; uzatvorená v roku 1999;
•	Asociáciou vodárenských spoločností (AVS) – „Memorandum o spolupráci medzi MŽP SR a Asociáciou vodárenských spoločností v oblasti prevádzkovania verejných vodovodov a verejných kanalizácií“, uzatvorená v roku 2004.

MŽP SR považuje dobrovoľné dohody za dôležitý nástroj environmentálnej politiky a je otvorené spolupracovať na ich uzatváraní s relevantnými subjektmi, prispievajúcimi k ochrane životného prostredia.

1.6. Kritické miesta realizácie dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky - SWOT analýza 

1.6.1. EMAS

Silné stránky:

-	zvýšenie/udržanie konkurencieschopnosti na zahraničných i domácich trhoch,
-	zvýšenie účinnej obrany proti tvrdeniam o eko-dumpingu,
-	skvalitnenie systému riadenia,
-	skvalitnenie plánovania investícií, 
-	skvalitnenie vývoja nových výrobkov a služieb,
-	zníženie prevádzkových nákladov, úspora energií, materiálov a ďalších zdrojov,
-	zníženie emisií vypúšťaných do ovzdušia, vody, minimalizácia vzniku odpadov, 
-	zavedenie preventívnych metód, smerujúcich ku zníženiu poplatkov,
-	zníženie miery rizika vzniku a negatívnych dopadov prípadných havarijných situácií a situácií havarijného ohrozenia,
-	prevencia znečisťovania životného prostredia,
-	zvýšenie efektívnosti a disciplíny vo výrobe,
-	zvýšenie bezpečnosti práce a pracovnej hygieny (nepriamo, nie je predmetom EMAS),
-	možnosť úspor na pokutách či iných sankciách za znečisťovanie životného prostredia, ku ktorému nedôjde v dôsledku odstránenia prípadných nedostatkov v dodržiavaní právnych predpisov,
-	možnosť reakcie na prípadnú zmenu požiadaviek (napr. právnych predpisov, klientov, partnerov, atď.) v predstihu,
-	zlepšenie stavu, riadneho chodu a údržby výrobných i nevýrobných zariadení a dopravných prostriedkov,
-	zlepšenie povesti organizácie, verejnej mienky a prestíže v regióne a posilnenie dobrých vzťahov s verejnosťou,
-	zvýšenie informovanosti o kvalite životného prostredia u všetkých zamestnancov organizácie,
-	zvýšenie dôvery verejnosti, správnych úradov a samosprávy voči organizácii,
-	lepšie plnenie kritérií pre udeľovanie štátnych objednávok, 
-	zvýšenie informovanosti verejnosti o vplyvoch podnikateľskej činnosti na okolie,
-	oboznámenie verejnosti so zámermi organizácie v oblasti ochrany životného prostredia,
-	možnosť obojstrannej komunikácie (verejnosť - organizácia),
-	postupné zlepšovanie stavu životného prostredia v dôsledku zodpovedného prístupu organizácie k ochrane životného prostredia a ich záväzkov k neustálemu zlepšovaniu. 

Slabé stránky:

-	registrácia v EMAS neprináša organizáciám v  SR pridanú hodnotu, akú environmentálna politika proklamuje,
-	priame finančné náklady na zavedenie systému v organizácii,
-	potreba  značnej kapacity vlastných pracovných síl v organizácii, zaoberajúcich sa touto problematikou,
-	nedostatočné právne vedomie organizácií, nedostatky v uplatňovaní legislatívy v konkrétnych podmienkach činnosti organizácie.

Príležitosti:

-	dlhodobá prosperita organizácie zvýšením ekonomickej efektívnosti, úspory personálnych a materiálnych zdrojov,
-	ďalšie zníženie prevádzkových nákladov, úspora energií, materiálov a ďalších zdrojov,
-	ďalšie zníženie emisií, vypúšťaných do ovzdušia, vody, minimalizácia vzniku odpadov,
-	ďalšie zlepšenie stavu, riadneho chodu a údržby výrobných i nevýrobných zariadení a dopravných prostriedkov,
-	lepšie výsledky pri získavaní zákaziek vo verejnom obstarávaní,
-	zdokonaľovanie  preventívnych metód, smerujúcich ku zníženiu poplatkov.

Ohrozenia:

-	neschopnosť využiť imidžotvorné prvky systému pre propagáciu organizácie pred verejnosťou,
-	priame finančné náklady na zavedenie systému v organizácií spočiatku prevyšujú prínos zo zavedenia systému, čo odrádza organizáciu od snahy zaviesť systém,
-	registrácia neprináša organizácii  pridanú hodnotu, t.j. viacstranné uznanie odbornej a profesionálnej kvalifikácie, technickej a právnej spôsobilosti a pod.

1.6.2. Environmentálne vhodné produkty - EVP

Silné stránky:

-	legislatívna úprava environmentálneho označovania (zákon, vykonávacia vyhláška),
-	vypracované podrobné postupy a záznamy procesu v poverenej organizácii (CEM SAŽP), ktorých dôveryhodnosť bola potvrdená certifikačným auditom systému manažérstva kvality a činnosti, spojené s týmto procesom sú environmentálne overené a potvrdené certifikačným auditom systému environmentálneho manažérstva,
-	vytvorené národné environmentálne značky na bežné výrobky spotrebiteľského charakteru,
-	úľavy z poplatkov za právo používať značku pre malé a stredné organizácie,
-	pomoc podnikateľom pri  preskúmaní vlastností ich výrobkov a služieb, ich environmentálneho správania sa a pri environmentálnom plánovaní a navrhovaní produktov,
-	poskytovanie certifikátov, garantovaných štátom, držiteľom značky EVP  na účely vhodnej prezentácie a uplatnenia sa.

Slabé stránky:

-	rýchly nárast počtu právnych predpisov, najmä zo strany EÚ, ktoré sa postupne implementujú do právneho poriadku SR,
-	veľké množstvo právnych predpisov a regulačných opatrení vytvára veľkú časovú náročnosť na hodnotenie a zhrnutie základných požiadaviek na skupinu výrobkov,
-	zvyšovanie požiadaviek na vedomosti a zručnosti riešiteľov environmentálnych kritérií a posudzovateľov zhody prihlásených výrobkov,
-	nedostatočná propagácia environmentálneho označovania,
-	nedostatok subjektov, zaoberajúcich sa výskumom v oblasti ekoanalýz výrobkov a ekodizajnom, ktoré by pomáhali zvyšovať vedecko-technickú úroveň environmentálnych kritérií,
-	obmedzovanie vlastného výskumu podniku,
-	zvyšovanie počtu výrobkov z dovozu na slovenskom trhu,
-	nedostatočný záujem podnikateľov a verejnosti o EVP, súvisiaci s nedostatočnou úrovňou environmentálneho povedomia.

Príležitosti:

-	vyšší potenciál držiteľa značky EVP uspieť vo verejnom obstarávaní alebo pri plnení environmentálnych požiadaviek svojho zákazníka,
-	rozširovanie environmentálnych kritérií pre ďalšie skupiny výrobkov a služieb, ktoré môžu ovplyvňovať životné prostredie (napr. ubytovacie zariadenia, čistiarne, autokempingy atď.),
-	podporou zeleného verejného obstarávania  a spolupráce s obchodom a spotrebiteľskými organizáciami pomáhať zvyšovať kredit značky EVP a tým rozširovať záujem o ňu,
-	zvyšovanie objemu predaja označených výrobkov,
-	preverovanie dodržiavania základných právnych požiadaviek, bezpečnostných a funkčných vlastností výrobku v rámci overovania zhody kandidátskych výrobkov a vykonávania auditu u žiadateľov a držiteľov EVP prispieva k zvyšovaniu ochrany životného prostredia a k zvyšovaniu garancie kvality a environmentálnej kvality voči spotrebiteľovi a verejnosti.

Ohrozenia:

-	zvyšovanie úrovne a množstva regulovaných požiadaviek na výrobky a technológie môže spôsobiť, že sa  špecifické nadštandardné požiadavky dostávajú do regulovanej oblasti,
-	EVP sa neudeľuje potravinám, nápojom a farmaceutickým výrobkom,
-	výška poplatkov, ktoré organizácia musí platiť skúšobniam za získanie náročných analýz, ktoré musí organizácia dokladovať na splnenie požiadaviek,
-	nedostatok akreditovaných skúšobní v SR pre niektoré možné budúce skupiny výrobkov.

1.6.3. Zelené verejné obstarávanie  

Silné stránky

-	kúpou tovarov a služieb, ktoré sú priaznivejšie pre životné prostredie, prispieva verejná organizácia k trvalo udržateľnému rozvoju,
-	nakupovaním environmentálne vhodnej elektrickej energie sa znížia emisie CO2,
-	vytváraním dopytu po environmentálne vhodných výrobkoch a službách sa podporuje ponuka týchto produktov,
-	zaradenie environmentálneho hľadiska do verejných zákaziek motivuje výrobcov vyvíjať nové produkty a technológie s menšími negatívnymi dopadmi na životné prostredie a zavádzať systémy environmentálneho manažérstva (EMS),
-	zelené verejné obstarávanie zohľadňuje integráciu životného cyklu výrobku do verejného obstarávania, nenarúšajúc hospodársku súťaž a vnútorný trh a zároveň využívajúc najlepšiu výrobnú prax,
-	podporuje opatrenia, znižujúce náklady pre podnik,
-	stimuluje udržateľnejšie smerovanie trhu podporou ponuky a dopytu po environmentálne vhodných výrobkoch a službách,
-	ovplyvňuje a povzbudzuje všetky dotknuté záujmové skupiny, ktoré prichádzajú s výrobkom alebo službou do styku,
-	podpora environmentálnych produktov v rezorte životného prostredia zaradením environmentálnych charakteristík medzi kritériá na hodnotenie ponúk alebo zaradením environmentálnych charakteristík do opisu predmetu zákazky v rámci súťažných podkladov,
-	podpora výrobkov so značkou EVP  prostredníctvom preferovania týchto výrobkov v rezorte životného prostredia pri priamych nákupoch na zabezpečenie prevádzky MŽP SR a organizácií, ktorých  je zriaďovateľom,
-	premietnutie európskych smerníc o verejnom obstarávaní do zákona o verejnom obstarávaní.

Slabé stránky

-	nedostatočný záujem podnikateľov a verejnosti o GPP, súvisiaci s nedostatočnou úrovňou environmentálneho povedomia,
-	nedostatok subjektov, zaoberajúcich sa výskumom v oblasti ekoanalýz výrobkov a ekodizajnom,
-	neexistencia podpory environmentálnych produktov mimo rezort životného prostredia zaradením environmentálnych charakteristík medzi kritériá na hodnotenie ponúk alebo zaradením environmentálnych charakteristík do opisu predmetu zákazky v rámci súťažných podkladov, 
-	neexistencia podpory výrobkov so značkou EVP mimo  rezort životného prostredia pri priamych nákupoch na zabezpečenie prevádzky rezortných ministerstiev  a organizácií, ktorých  sú zriaďovateľom, preferovaním výrobkov so značkou EVP.

Príležitosti

-	aplikovaním metódy ekodizajnu lepšie zapracovať environmentálne aspekty do dizajnu výrobkov,
-	povzbudiť všetky dotknuté záujmov skupiny (priemysel, spotrebitelia, vláda) ktoré prichádzajú  s výrobkom do kontaktu,
-	stanoviť podmienky hospodárskeho, právneho a environmentálneho rámca pre celý hospodársky priestor,
-	vytvárať a zdokonaľovať existujúce regulačné nástroje,
-	zvyšovať informovanosť a vzdelávať verejných obstarávateľov a obstarávateľov o problematike GPP;
-	podpora environmentálnych produktov v ostatných rezortoch vlády SR zaradením environmentálnych charakteristík medzi kritériá na hodnotenie ponúk alebo zaradením environmentálnych charakteristík do opisu predmetu zákazky v rámci súťažných podkladov, 
-	podpora výrobkov so značkou EVP v ostatných rezortoch vlády SR pri priamych nákupoch na zabezpečenie prevádzky rezortných ministerstiev a organizácií, ktorých  sú zriaďovateľom preferovaním výrobkov so značkou EVP.

Ohrozenia

-	neuplatňovanie environmentálneho účtovníctva v SR, 
-	nezahŕňanie  environmentálnych nákladov do cien tovarov a služieb,
-	slabá informovanosť účastníkov trhu o problematike GPP (neexistencia web-stránky k tejto problematike, neexistencia praktickej príručky o GPP pre verejné organizácie a podniky).

1.6.4. Environmentálne technológie 

Silné stránky

-	rozvoj ekonomiky na základe zavádzania najmodernejších technológií a eko-inovácií, ktoré budú ohľaduplné k životnému prostrediu,
-	uplatnenie environmentálnej technológie je menej škodlivé pre životné prostredie ako použitie relevantnej alternatívnej technológie,
-	uplatnenie koncových technológií na znižovanie znečistenia životného  prostredia (ovzdušie, odpadové hospodárstvo, vodné hospodárstvo a pod.),
-	používanie výrobkov a služieb, ktoré menej zaťažujú životné prostredie a intenzívnejšie využívajú prírodné zdroje,
-	používanie moderných technológií pre efektívnejšie využívanie zdrojov (napr. v oblasti zásobovania vodou, energeticky úsporné technológie a pod.),
-	podpora malých a stredných podnikateľov pri kúpe inovatívnych a environmentálne vhodných technológií výroby,
-	existencia Recyklačného fondu ako zdroja na podporu zberu, zhodnotenia a spracovania odpadov v určených komoditných skupinách.

Slabé stránky

-	vysoká materiálová a energetická náročnosť slovenského hospodárstva,
-	nízka energetická efektívnosť ekonomiky,
-	pomalý rozvoj environmentálnych technológií,
-	slabá podpora ekologických inovácií a environmentálnych technológií zo strany štátu,
-	daňová legislatíva („rovná daň“) neumožňuje daňové zvýhodnenie environmentálnych technológií,
-	rozdrobenosť informačných zdrojov o environmentálnych technológiách u rôznych subjektov.

Príležitosti

-	zlepšenie a rozšírenie výskumu a vývoja a zavádzania progresívnych technológií do praxe,
-	zvyšovanie kvality výstupov výskumu a vývoja v oblasti environmentálnych technológií, najmä v oblasti znižovania energetickej náročnosti výroby, alternatívnych zdrojov palív a energie, využitia odpadov ako energetického zdroja, aplikácie nových technológií na zhodnocovanie a zneškodňovanie nebezpečných odpadov a pod.
-	vývoj európskeho katalógu existujúcich smerov a databáz o environmentálnych technológiách,
-	vytvorenie informačného systému, venovaného environmentálnym technológiám, ktorý bude poskytovať komplexné informácie,
-	pokračovanie v environmentálnom označovaní výrobkov a služieb so zameraním na tie, pri ktorých sa používajú environmentálne technológie,
-	príprava a realizácia programu environmentálnych technológií,
-	podpora výskumu a vývoja inovatívnych technológií na recykláciu a zhodnocovanie odpadov a ich uvádzanie do praxe z Recyklačného fondu.

Ohrozenia

-	neexistencia zákona o environmentálnom označovaní technológií,
-	nízky podiel energie, vyrobenej z obnoviteľných zdrojov, na celkovej spotrebe energie v SR,
-	vysoká energetická náročnosť výroby,
-	nedostatok finančných prostriedkov, najmä u malých a stredných podnikov, na uplatňovanie progresívnych technológií a ekoinovácií.

1.7. Kompetencie v oblasti dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky

1.7.1. Príslušné orgány EMAS
	Jednotnosť požiadaviek a princípov EMAS vo všetkých členských štátoch Európskej únie je založená vydaním právnej úpravy formou nariadenia o EMAS. Toto nariadenie však obsahuje aj osobitné ustanovenia na zabezpečenie jednotnosti jeho aplikácie v členských štátoch najmä v oblasti akreditačnej a dozornej činnosti národných akreditačných orgánov (zriadenie a pravidelné zasadnutia Fóra národných akreditačných orgánov, revízie spôsobom partnerskej previerky a predkladanie návrhov Komisii) a ďalej v oblasti registračnej činnosti príslušných národných registračných orgánov (ich pravidelné stretávanie sa, revízie spôsobom partnerských previerok a predkladanie návrhov Komisii).
Štruktúru základných prvkov EMAS a vzťahy medzi nimi stanovuje nariadenie (ES) č. 761/2001 a  zákon o EMAS. 

V nadnárodnej úrovni štruktúru tvorí
•	Výbor EMAS - regulatórny orgán, zložený zo zástupcov členských štátov, pomáhajúci Komisii  
•	Fórum Národných akreditačných orgánov, zložené zo zástupcov národných akreditačných orgánov.

Ďalej je pri Komisii vytvorený Helpdesk EMAS - poradný orgán pre odbornú i laickú verejnosť v záležitostiach EMAS, ktorý súčasne vedie a aktualizuje aj register organizácií, register území vplyvu organizácií, a register environmentálnych overovateľov. Minimálne raz do roka sa koná porada zástupcov príslušných národných orgánov. 

V rámci Slovenskej republiky orgánmi štátnej správy vo veciach EMAS sú: 
•	MŽP SR (ďalej len ministerstvo) – príslušný národný orgán pre EMAS, 
•	Slovenská inšpekcia životného prostredia (ďalej len inšpekcia), 
•	krajské úrady životného prostredia, 
•	obvodné úrady životného prostredia. 

 Ministerstvo
•	poveruje akreditačný orgán výkonom činností,
•	rozhoduje o žiadosti o registráciu 
•	vedie a aktualizuje register organizácií,
•	určuje poverenú osobu (SAŽP - CEM ) na plnenie niektorých úloh, spojených s jeho činnosťou, 
•	poveruje fyzické alebo právnické osoby  vykonávaním odbornej prípravy environmentálnych overovateľov, vedúcich environmentálnych audítorov a environmentálnych audítorov, osôb zodpovedných za uplatňovanie požiadaviek schémy v organizáciách, ako aj zamestnancov poradenských a konzultantských subjektov a odsúhlasuje učebné osnovy,
•	navrhuje vláde SR opatrenia na podporu, šírenie a propagáciu EMAS,
•	plní úlohy v oblasti  medzinárodnej spolupráce v záujme zabezpečenia súladu a koordinovanosti v schéme,
•	uverejňuje zoznam environmentálnych overovateľov, 
•	rozhoduje o odchýlkach frekvencie predkladania informácií o aktualizácii.

 Inšpekcia
•	vykonáva štátny dozor podľa osobitných predpisov,
•	vydáva stanovisko k žiadosti organizácie o registráciu z hľadiska plnenia podmienok všeobecne záväzných právnych predpisov v oblasti starostlivosti o životné prostredie,
•	ukladá pokuty.

Krajský úrad životného prostredia koordinuje činnosti zabezpečované Obvodnými úradmi ŽP, ak sa územie vplyvu nachádza v územných obvodoch viacerých obvodných úradov životného prostredia.

Obvodný úrad životného prostredia
•	poskytuje na požiadanie poverenej osoby (SAŽP - CEM) všetky nevyhnutné informácie, ktoré ministerstvo potrebuje na plnenie úloh,
•	informuje ministerstvo o stave životného prostredia na území vplyvu organizácie.

Spolupráca ostatných  inštitúcií 
Národným orgánom pre akreditáciu environmentálnych overovateľov a dozor nad ich činnosťou, na základe poverenia MŽP SR (§ 7) je Slovenská národná akreditačná služba (SNAS). 

1.7.2. Príslušné orgány EVP

Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky (ďalej len ministerstvo) 

-  je ústredným orgánom štátnej správy na úseku environmentálneho označovania  výrobkov,
-	je kompetentným orgánom pre proces európskeho environmentálneho označovania,
-	zriaďuje Komisiu environmentálneho označovania výrobkov (ďalej len Komisia) a menuje jej členov, 
-	zabezpečuje činnosť sekretariátu Komisie,
-	určuje skupiny výrobkov pre udelenie národnej environmentálnej značky,
-	určuje osobitné podmienky na udelenie národnej environmentálnej značky,
-	uzatvára zmluvu so žiadateľom, ktorou sa žiadateľ oprávňuje používať národnú  a európsku environmentálnu značku,
-	poveruje Slovenskú agentúru životného prostredia výkonom určených činností v oblasti environmentálneho označovania,
-	zabezpečuje finančné prostriedky pre program environmentálneho označovania výrobkov

Komisia pre environmentálne označovanie produktov (komisia EOP) - je poradným a odporúčajúcim orgánom ministra životného prostredia, pozostávajúcim z členov, ktorí zastupujú zainteresované záujmové skupiny, ktorými sú priemysel, obchod, spotrebiteľské organizácie, organizácie životného prostredia, vysoké školy a výskumné ústavy a to na úrovni orgánov štátnej správy a dobrovoľných mimovládnych organizácií. Členov komisie EOP menuje minister životného prostredia na základe návrhu príslušných orgánov a organizácií. Komisia sa riadi Organizačným a rokovacím poriadkom. Zabezpečuje nestrannosť a objektívnosť výkonov, spojených s realizáciou Programu. Odporúča ministrovi životného prostredia udeliť environmentálnu značku. Zabezpečením čiastkových úloh môže Komisia poveriť účelovo vytvorenú skupinu odborníkov.

Slovenská agentúra životného prostredia - Centrum environmentálneho manažérstva Trnava (CEM Trnava)
-  na úseku environmentálneho označovania produktov na základe poverenia MŽP SR odborne a technicky zabezpečuje činnosti, súvisiace s procesom udeľovania národnej environmentálnej značky „Environmentálne vhodný produkt“ a európskej environmentálnej značky „Európsky kvet“ a tvorbou environmentálnych kritérií.
-	vedie kompletnú dokumentáciu Programu, 
-	zabezpečuje prípravu technických správ a smerníc,
-	spolupracuje    s     odborníkmi,   odbornými  pracoviskami z     oblasti environmentálneho
      hodnotenia, skúšobníctva, inštitúciami pri príprave technických správ, smerníc a expertných posúdení,
-	na základe prijatej žiadosti organizuje postup na udelenie práva používať značku EVP,
-	vedie evidenciu právnických a fyzických osôb, spôsobilých na výkon činnosti pri posudzovaní zhody v rámci Programu na základe podmienok, schválených Komisiou; na pokyn a na základe schválenia ministrom životného prostredia pripravuje podmienky na uzavretie licenčnej zmluvy,
-	zabezpečuje kontrolu dodržiavania licenčných zmlúv a dáva návrhy na nápravné opatrenia. 

Slovenská inšpekcia životného prostredia 
-     vykonáva na úseku environmentálneho označovania produktov kontrolu a udeľuje pokuty.

2. Ciele a prostriedky naplnenia Stratégie uplatňovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky v SR

2.1. Globálny cieľ a zásady použité pri jeho uplatňovaní

Globálny cieľ:  
prostredníctvom sústavného zlepšovania environmentálneho správania sa organizácií a povedomia spotrebiteľskej verejnosti dosiahnuť  znižovanie environmentálnych vplyvov  aktivít a produktov na životné prostredie

Zásady: 
1)	Presadzovať úctu k životu a k prírodným  a  kultúrnym hodnotám - ani vlastnícke právo neoprávňuje vlastníka na poškodzovanie alebo ničenie týchto hodnôt a na znečisťovanie životného prostredia nad mieru, ustanovenú zákonmi; životné prostredie jednotlivca je súčasťou životného prostredia všetkých.
2)	Považovať skvalitňovanie životného prostredia za základnú podmienku trvalo udržateľného rozvoja a zlepšenia zdravotného stavu obyvateľstva - stav životného prostredia je determinujúcim faktorom sociálneho a ekonomického rozvoja a kvality života.
3)	Prevziať medzigeneračnú zodpovednosť za stav životného prostredia - zodpovednosť za jeho kvalitu  voči budúcim generáciám nesie terajšia spoločnosť, ktorá  zodpovednosť za nepriaznivý stav životného prostredia  a jeho nežiaduce vplyvy neprenáša na predchádzajúce generácie.
4)	Uplatňovať  princíp „znečisťovateľ platí“ - uhrádzanie výdavkov, spojených s odstraňovaním znečistenia alebo poškodenia životného prostredia jeho znečisťovateľom alebo poškodzovateľom.
5)	Preferovať preventívne opatrenia pred nápravnými - prenesenie ťažiska z odstraňovania následkov poškodzovania životného prostredia na odstraňovanie jeho príčin, čo si vyžiada zmenu prístupov vo všetkých odvetviach i zaužívaného spôsobu života spoločnosti.
6)	Uplatňovať environmentálne právo EÚ a SR a plniť prijaté medzinárodné záväzky v starostlivosti o životné prostredie a prírodné dedičstvo na všetkých úrovniach -  plnenie povinností vyplývajúcich z členstva v EÚ, zabezpečovanie ústavných práv každého na priaznivé životné prostredie a povinnosti chrániť a zveľaďovať životné prostredie, dbať o šetrné využívanie prírodných zdrojov a ekologickú rovnováhu.
7)	Zahrnúť environmentálnu politiku do koncepcií hospodárskeho rozvoja - štátna environmentálna politika má prierezový charakter, preto nemôže byť úlohou jedného rezortu; chápe riešenie environmentálnych problémov ako riešenie ekonomických problémov spoločnosti; stav životného prostredia je odrazom ekonomiky a opačne.

2.2. Priority stratégie

1.	zabezpečovať priebežné zlepšovanie environmentálneho správania sa organizácií v súlade s environmentálnym právom, využívajúc zaangažovanosť zamestnancov a ostatných účastníkov procesu  (EMAS);
2.	podporovať produkciu, používanie a spotrebu produktov (výrobkov a služieb), ktoré svojou environmentálnou kvalitou garantujú deklarovanú úroveň počas celého životného cyklu produktu (EVP);
3.	podporovať politiku GPP, ktorá umožní zohľadnenie environmentálnych charakteristík v postupoch verejného obstarávania pri rešpektovaní pravidiel hospodárskej súťaže, vnútorného trhu a usmernení o najlepšej praxi;
4.	podporovať implementáciu environmentálnych technológií do praxe uprednostňovaním zavádzania a využívania vhodných postupov a technológií.

2.3. Ciele a prostriedky ich naplnenia

Priorita 1:  zabezpečovať priebežné zlepšovanie environmentálneho správania sa organizácií v súlade s environmentálnym právom, využívajúc zaangažovanosť zamestnancov a ostatných účastníkov procesu  (EMAS).

Cieľ 1.1.: Podporovať záujem  organizácií o účasť v EMAS 

•	určovaním kritérií pre hodnotenie environmentálnych aspektov vo vytypovaných sektoroch (napr. doprava, stavebníctvo) s výrazným potenciálom environmentálnych prínosov, ktoré môžu mať významný  environmentálny vplyv,
•	stanovovaním súboru všeobecných indikátorov environmentálneho správania sa   i špecifických indikátorov pre konkrétne sektory,
•	aktualizovaním relevantných požiadaviek, vyplývajúcich zo všeobecne záväzných právnych predpisov,
•	technickou podporou, smerujúcou k integrácii požiadaviek rôznych manažérskych systémov napr. tvorba politík, riadenie dokumentov a záznamov, riešenie nesúladu, interné audity, preskúmanie vedením organizácie v QMS - systéme kvality, OHSAS - systéme bezpečnosti a ochrany zdravia pri práci, prípadne v ďalších systémoch,
•	finančnou podporou (hlavne malých a stredných podnikov - MSP) pri úhrade nákladov za poradenské činnosti externým organizáciám až po druhé preskúmanie vedením (t.j. aj počas prvých 3 rokov po prvom zaregistrovaní organizácie v EMAS). 

Cieľ 1.2.: Zvyšovať kompetencie a zručnosti  pracovníkov v produkčných  organizáciách, poradenských organizáciách, v organizáciách akreditovaných pre overovanie požiadaviek EMAS

•	navrhnutím  obsahovej štruktúry (náplne) pre vzdelávanie, rozvoj profesionálov v oblasti environmentálneho manažérstva,
•	vytvorením a uplatňovaním systému priebežného vzdelávania profesionálov,
•	navrhnutím a uplatňovaním environmentálneho poradenstva pre MSP za zvýhodnených podmienok,
•	podporou súbežného uplatňovania štandardizovaných manažérskych metód a nástrojov, zameraných na dematerializáciu a detoxikáciu procesov a produktov.  

Cieľ 1.3.: Podporovať organizácie registrované v EMAS 

•	znižovaním administratívnej záťaže, napr. prostredníctvom širšieho využívania environmentálneho vyhlásenia,
•	akceptovaním registrácie ako dôkazového prostriedku technickej spôsobilosti realizovať požiadavky verejného obstarávania,
•	propagovaním - zviditeľňovaním organizácií formou súťaží / ocenení, 

Priorita 2: podporovať produkciu, používanie a spotrebu produktov (výrobkov a služieb), ktoré svojou environmentálnou kvalitou garantujú deklarovanú úroveň počas celého životného cyklu produktu (EVP).

Cieľ 2.1.: rozširovať spektrum  skupín produktov s vysokým environmentálnym prínosom

•	prípravou environmentálnych kritérií pre skupiny produktov, atraktívnejších pre spotrebiteľov, podnikateľský sektor a verejný sektor s cieľom zvýšenia potenciálu na uplatnenie udržateľnej výroby a spotreby v celom rozsahu spotrebiteľského reťazca, 
•	podporou technických nástrojov realizácie schémy udeľovania environmentálnych značiek (tvorba kritérií, skúšanie základných a špecifických vlastností produktov, posudzovanie zhody a pod.),
•	posilnením podpory environmentálneho označovania vytvorením a realizáciou stratégie európskej integrovanej produktovej politiky,
•	uplatňovaním environmentálneho označovania II. a III. typu,
•	prostredníctvom ďalších metód environmentálneho manažérstva (environmentálne účtovníctvo, hodnotenie životného cyklu, environmentálna komunikácia) posilňovať uplatňovanie environmentálne vhodných produktov na trhu,
•	zvyšovaním a napĺňaním trhových požiadaviek vo vzťahu k environmentálnej kvalite výrobkov, služieb a technológií.

Cieľ 2.2.: Podpora inštitucionálneho rámca pre  schému udeľovania environmentálnej
                 značky

•	podporou a rozširovaním technických nástrojov, účinných pre realizáciu schémy udeľovania environmentálnej značky,
•	tvorbou kritérií, založených na hodnotení životného cyklu produktu (technická normalizácia),
•	skúšaním základných a špecifických vlastností produktov (skúšobníctvo pre regulovanú a neregulovanú oblasť),
•	posudzovaním zhody (environmentálne merania),
•	dohľadom nad dodržiavaním predpísaných zmluvných požiadaviek,
•	akreditáciou a notifikáciou osôb, vstupujúcich do systému,
•	pri revízii zmluvy s držiteľom značky doplnením do podmienok držiteľovi značky povinnosť značku EVP/EVV uvádzať v rámci propagácie svojich výrobkov (reklamy) v printových a elektronických médiách,
•	prípravou programu pre využitie revolvingového spôsobu financovania (tzv. mäkké úvery) poradenských služieb, školení informačného a monitorovacieho systému pre EVP z Environmentálneho fondu,
•	úpravou podmienok udeľovania značky tak, že pokiaľ bude MSP platiť revolving, nemusí platiť 2 promile z ročného obratu označeného výrobku na osobitný podúčet MŽP SR.

Cieľ 2.3. Podporné aktivity pre schému udeľovania environmentálnej značky

-	uzatvorenie dobrovoľnej dohody s obchodnými reťazcami, pôsobiacimi na slovenskom trhu, o propagácii EVP v ich obchodnej sieti,
-	uzatvorenie dobrovoľnej dohody so Zväzom obchodu SR o propagácii EVP ich členmi,
-	uzatvorenie dobrovoľnej dohody so SOPK o podpore propagácie EVP ich členmi;
-	uverejnenie problematiky EVV na webovej stránke SOPK,
-	uzavretie dobrovoľnej dohody  s MŽP ČR o preberaní kritérií pre EVP,
-	personálne posilnenie CEM SAŽP ako výkonného orgánu s delegovanými právomocami v oblasti EVP  a nové definovanie jeho povinností v oblasti dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky,
-	podpora výskumu v oblasti EVP prostredníctvom rezortných grantov na vedu a výskum, 
-	prepojenie činnosti Komisie pre dobrovoľné nástroje environmentálnej politiky s Komisiou, fungujúcou pri Úrade pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo,
-	spolupráca so Slovenskou obchodnou inšpekciou,
-	pravidelná štvrťročná aktualizácia webovej stránku  SAŽP k problematike EVP,
-	prepojenie prostredníctvom linku webových stránok MŽP a SAŽP k problematike EVP,
-	zavedenie problematiky EVP do učebných osnov na všetkých typoch škôl,
-	organizovanie propagačnej  súťaže pre deti ZŠ k problematike EVP  komunikačným odborom MŽP SR.

Priorita 3: podporovať politiku GPP, ktorá umožní zohľadnenie environmentálnych charakteristík v postupoch verejného obstarávania pri rešpektovaní pravidiel hospodárskej súťaže, vnútorného trhu a usmernení o najlepšej praxi.

Cieľ 3.1. Inštitucionálna podpora zeleného verejného obstarávania

•	vytvorenie medzirezortnej pracovnej skupiny k problematike GPP,
•	realizácia pilotného projektu GPP na regionálnej úrovni,
•	poskytovanie podrobných informácií verejným obstarávateľom a  obstarávateľom o výrobkoch, službách a technológiách na trhu s príslušnými technickými špecifikáciami,
•	spracovanie a vydanie metodickej príručky k uplatňovaniu GPP v podmienkach SR,
•	vytvorenie komunikačného a informačného systému pre GPP,
•	pravidelné ročné monitorovanie a hodnotenie úrovne a prínosu GPP v SR,
•	sledovanie vývoja a spolupráca s členskými štátmi EÚ a zástupcami EK na jednotných postupoch hodnotenia úrovne GPP v EÚ,
•	zohľadňovanie environmentálnych charakteristík v postupoch verejného obstarávania, 
•	spracovanie registra BAT (Best Available Technologies – najlepšie dostupné technológie) a BREF (referenčný dokument najlepšej dostupnej technológie) a jeho uverejnenie na internetovej stránke MH SR a SAŽP.

Priorita 4: podporovať implementáciu environmentálnych technológií do praxe   uprednostňovaním zavádzania a využívania vhodných postupov a technológií.

Cieľ 4.1. Podpora technológií na znižovanie energetickej náročnosti výroby a výrobkov a využitie alternatívnych zdrojov energie a palív

•	prípravou  zákona o environmentálnom označovaní technológií,
•	rozšírením výskumu,  vývoja a zavádzania progresívnych technológií do praxe,
•	podporou alternatívnych zdrojov energie (vodná, veterná, slnečná, geotermálna, biomasa),
•	zmapovaním situácie a vytvorením katalógu existujúcich smerov a databáz v oblasti environmentálnych technológií,
•	vytvorením komplexného informačného systému environmentálnych technológií na základe katalógu existujúcich smerov a databáz o environmentálnych technológiách,
•	plnením programu environmentálneho označovania výrobkov so zameraním na využitie environmentálnych technológií,
•	prípravou a realizáciou programu podpory environmentálnych technológií,
•	podporou problematiky environmentálnych technológií z prostriedkov, vyčlenených na vedu a výskum v rámci MŽP SR a ostatných rezortov,
•	prípravou a realizáciou programu finančnej podpory výroby a používania biopalív v doprave,
•	pokračovaním v podpore koncových technológií na znižovanie znečistenia životného prostredia (voda, ovzdušie, odpady a pod.) zo ŠF, KF a Environmentálneho fondu,
•	vývojom účinných technológií, ktoré umožnia využitie fosílnych palív čistejším spôsobom,
•	vývojom technológií pre kombinovanú výrobu tepla a elektriny.

Cieľ 4.2. Zlepšenie trhových podmienok pre environmentálne technológie

•	vytváraním verejno-súkromných partnerstiev v oblasti výskumu, vývoja a technológií,
•	vytvorením platformy pre dialóg s finančnými inštitúciami o produktoch na podporu technologického rozvoja,
•	podporou  malých a stredných podnikateľov pri kúpe inovatívnych a environmentálne vhodných technológií výroby,
•	spracovaním prehľadu environmentálne škodlivých dotácií v SR,
•	sprístupnením informácií o environmentálnych technológiách prostredníctvom  jedného kontaktného bodu,
•	spracovaním príručky o environmentálnych technológiách pre odbornú verejnosť,
•	spracovaním príručky, zameranej na podporu LCC (life cycle costing),
•	pokračovaním v plnení Programu environmentálneho hodnotenia a označovania výrobkov SR (EVP),
•	zabezpečením cielených školení k problematike environmentálnych technológií,
•	zvýšením dôrazu na problematiku environmentálnych technológií a eko-inovácií v učebných osnovách VŠ technického a prírodovedného zamerania,
•	rozšírením problematiky environmentálnych technológií a eko-inovácií v učebných osnovách SŠ technického zamerania a gymnázií prírodovedného zamerania,
•	prepojením Schémy podpory nákupu inovatívnych technológií a budovania systémov manažérstva kvality s problematikou podpory eko-inovácií a environmentálnych technológií.

Cieľ 4.3. Podpora eko-inovácií a  eko-priemyslu

•	pokračovaním v podpore výskumu a vývoja inovatívnych technológií na recykláciu a zhodnocovanie odpadov a ich praktickej aplikácie z Recyklačného fondu,
•	pokračovaním vo vývoji  technológií pre energetické zhodnocovanie odpadov,
•	spoluprácou s Európskou sieťou pre technologické skúšobníctvo, verifikáciu výkonu a normalizáciu,
•	prijatím opatrení, zameraných na podporu vývoja a výroby zariadení a inovačných technológií s vysokou energetickou a environmentálnou  účinnosťou,
•	zapojením SR do  eko-inovačných sietí a zoskupení, fungujúcich v EÚ,
•	podporou verejno-súkromných partnerstiev v oblasti eko-inovácie a vývoja inovačných obchodných služieb, uľahčovania alebo podpory eko-inovácie,
•	podporou nových a integrovaných prístupov k eko-inovácii v oblastiach, ako napr. environmentálny manažment a vývoj environmentálne vhodných výrobkov, procesov a služieb (produktov) so zreteľom na celú dĺžku ich životného cyklu, 
•	preverením možnosti zapojenia problematiky eko-inovácií  do programu Poradenstvo, realizovaného Národnou agentúrou pre rozvoj malého a stredného podnikania. 

3. Spôsoby financovania Stratégie uplatňovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky v SR

	Zosúladenie existujúceho stavu životného prostredia s cieľmi v oblasti zvyšovania jeho kvality v nadväznosti na strategické dokumenty, schválené vládou Slovenskej republiky, medzinárodné dohovory a záväzky a v neposlednom rade i s cieľmi environmentálnej stratégie SR, ktorá sa realizuje a v budúcnosti sa bude musieť realizovať rôznymi nápravnými a preventívnymi opatreniami, si vyžaduje finančné zdroje, rozsah ktorých v Slovenskej republike (ako aj vo väčšine nových členských štátov EÚ) presahuje reálne možnosti spoločnosti. 

	Pre riešenie disproporcie medzi finančnými zdrojmi, disponibilnými pre použitie v oblasti životného prostredia a deklarovanými cieľmi v oblasti zvyšovania jeho kvality je preto nevyhnutné správne a vhodne definovať a konkretizovať vecné a časové priority environmentálnej politiky, ktoré stanovia smer štátnej intervencie, a následne voľbu nástrojov štátnej environmentálnej politiky, ktoré predurčujú spôsob tejto intervencie, jej nákladovú efektívnosť a environmentálnu účinnosť.

	Platí zásada, že podmienkou trvalej udržateľnosti rozvoja spoločnosti je i to, že starostlivosť o tvorbu a ochranu životného prostredia, vyjadrená v cieľoch a zásadách environmentálnej politiky, má byť integrovaná do všetkých ekonomických činností, a teda aj do hospodárskej politiky, a to na všetkých úrovniach riadenia. Z toho vyplýva požiadavka, aby environmentálna politika, a to predovšetkým finančná politika v oblasti životného prostredia, bola z hľadiska napĺňania svojich environmentálnych cieľov, ako i z hľadiska výberu vhodných nástrojov, previazaná so štátnou finančnou politikou, pretože je vo veľkej miere podmienená celkovou ekonomickou situáciou v krajine, a preto musí v istom zmysle zohľadňovať jej ekonomické priority a problémy.

	V súčasnosti sa v Slovenskej republike uplatňujú viaceré nástroje, ktorých cieľom je buď zabezpečovať vytváranie potrebných zdrojov financovania vo verejnom sektore, alebo stimulovať ekonomické subjekty k väčšej ochote financovať opatrenia environmentálne udržateľného rozvoja zo súkromných zdrojov, prípadne pôsobia čiastočne v oboch smeroch. Tieto nástroje, ako aj ich modifikácie, treba v budúcnosti používať v súlade so základnými zásadami environmentálnej politiky, predovšetkým so zásadou zodpovednosti znečisťovateľa, zásadou prevencie, zásadou integrácie, zásadou prijateľnej úrovne ekologického rizika a zásadou najlepšej dostupnej technológie.

	Ak vychádzame zo skutočnosti, že finančnú politiku a stratégiu v oblasti životného prostredia nemožno chápať len v úzkom slova zmysle ako sektorovú politiku rezortu životného prostredia, ale prierezovo, potom  je potrebné usilovať sa o integráciu cieľov environmentálnej politiky do koncepcií a politík jednotlivých rezortov, ako aj do priorít hospodárskej a finančnej politiky štátu. Zosúladený názor rezortov na priority životného prostredia a zjednotený postup pri voľbe opatrení na zabezpečenie cieľov ochrany životného prostredia môže zabrániť rozdrobovaniu a neefektívnemu vynakladaniu obmedzených finančných zdrojov.

	Keďže prioritou hospodárskej politiky na najbližšie obdobie je podpora podnikateľského prostredia, zabezpečujúca ekonomický rast, tvorba vyššieho objemu verejných zdrojov a ich následná alokácia do opatrení na zlepšovanie stavu životného prostredia bude pravdepodobne prioritou až v ďalších rokoch.

3.1. Domáce zdroje financovania

	Vnútorné finančné zdroje, využívané na ochranu životného prostredia, majú svoj pôvod vo verejnom a súkromnom sektore.1/

	Výdavky verejného sektora, určené na ochranu životného prostredia, predstavujú napr. výdavky na úhradu nákladov verejnoprospešných podnikov na prevádzku environmentálnych služieb a dotácie súkromným poskytovateľom verejných environmentálnych služieb.

	Dôležitým prvkom podpory súkromného sektora zo strany verejného sektora sú rôzne schémy spoločného financovania, resp. združovania verejných a súkromných zdrojov.

___________

1/V priebehu rokov sa vyprofilovali  určité väzby medzi jednotlivými typmi finančných zdrojov a výdavkových účelov. Napr. zatiaľ čo obmedzovanie znečistenia na úrovni znečisťovateľa (podniku), ktoré je stimulované environmentálnou reguláciou a emisnými poplatkami/daňami, je obvykle financované zo súkromných zdrojov, výdavky na poskytovanie verejných ekologických služieb sa financujú z užívateľských poplatkov, daní príp. oboch v určitej kombinácii. Z verejných zdrojov sú financované najmä výdavky, ktoré nemožno priamo spájať s ekonomickým subjektom (staré environmentálne záťaže, výskum, informačné systémy o životnom prostredí, monitorovanie stavu životného prostredia a pod.)

3.1.1. Štátny rozpočet – kapitola MŽP SR

	MŽP SR  nemá dobrovoľné nástroje environmentálnej politiky zaradené  medzi svojimi prioritami, preto v rozpočte na rok 2007, ani v rozpočte na rok 2008 nemá na tento účel vyčlenené finančné prostriedky.

3.1.2. Mimorozpočtové zdroje

	Jediným reálnym mimorozpočtovým zdrojom financovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky v súčasnom období je osobitný podúčet kapitoly Ministerstva životného prostredia SR, ktorý je tvorený z: 

•	úhrad, súvisiacich s náhradou nevyhnutých nákladov ministerstva, spojených s preskúmaním žiadosti, ktoré sa môžu pohybovať v rozmedzí 5 000 Sk – 15 000 Sk za označenie „Environmentálne vhodný výrobok“ –  a v rozmedzí  3000 Sk - 120 000 Sk za označenie značkou „Európsky kvet“,
•	úhrad, súvisiacich s používaním značky, ktoré sú vo výške 0,02 % z ročného objemu predaja výrobkov, označených environmentálnou značkou EVV v SR (t.j. minimálne  3 000 Sk a maximálne 120 000 Sk); ako aj 0,15 % z ročného objemu predaja výrobkov, označených značkou, v rámci Európskeho spoločenstva (t.j. minimálne     22 000 Sk, maximálne 1,1 mil. Sk).
	
	Finančné prostriedky na podúčte kapitoly MŽP SR sú účelovo viazané a možno ich použiť len na financovanie činností, spojených s fungovaním systému environmentálneho označovania výrobkov a s jeho propagáciou.  

	Aktuálny stav finančných prostriedkov na podúčte kapitoly MŽP SR k 30.06.2007 činil 447 618,74 Sk.

	Ďalším možným domácim mimorozpočtovým zdrojom financovania je Environmentálny fond, do ktorého plynú pokuty, ukladané Slovenskou inšpekciou životného prostredia (ďalej SIŽP) právnickým osobám a fyzickým osobám - podnikateľom za neoprávnené používanie environmentálnej značky, klamlivú reklamu alebo klamlivé označenie výrobku. Vzhľadom na represívnu povahu tohto nástroja však nemožno počítať s vytvorením dostatočne vysokej sumy finančných prostriedkov, ktoré by sa mohli použiť na podporu dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky.

	Recyklačný fond  poskytuje finančné prostriedky v zmysle zákona č. 223/2001 Z. z. o odpadoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov na podporu realizácie cieľov v oblasti zberu, úpravy a zhodnocovania odpadov v 11 sektoroch. Prostriedky sa na základe žiadosti poskytujú formou účelovej dotácie, úveru, príspevku. Žiadosť sa predkladá každoročne (k 31. 1.; 30. 4.; 31. 7. a 31. 10). Dotácia sa môže použiť napr. na  propagáciu zhodnocovania odpadov, podporu  zameranú na vyhľadávanie a aplikáciu nových technológií zhodnocovania odpadov a pod.
	
	Kritériami pri posudzovaní žiadostí okrem environmentálneho prínosu sú technické kritériá (technická realizovateľnosť riešenia s preukázaním reálnosti deklarovaných environmentálnych parametrov) a komplexnosť navrhovaného riešenia (riešenie v rámci uzavretého cyklu od zberu po zhodnotenie odpadov).
	Žiadateľ o dotáciu musí preukázať zabezpečenie finančných prostriedkov do     výšky  70 % rozpočtových nákladov na realizáciu projektu z vlastných zdrojov, keďže výška dotácie z Recyklačného fondu môže byť maximálne 30 % rozpočtových nákladov projektu.

	Ďalšou možnosťou pre financovanie inovácií z rozpočtových zdrojov bude pripravovaný  zákon o inováciách (pripravuje MH SR), prostredníctvom ktorého sa bude uskutočňovať podpora inovácií formou dotácie zo štátneho rozpočtu (rozpočtová kapitola MH SR), a to najmä na prípravu, riešenie a realizáciu inovačných projektov a služby a činnosti právnických a fyzických osôb, oprávnených na podnikanie na podporu inovácií, najmä v oblasti ochrany duševného a priemyselného vlastníctva a prípravy odborníkov pre oblasť inovačného rozvoja zabezpečovaním vzdelávacích aktivít. MH SR uvažuje o poskytovaní úľavy na dani z príjmu2/. Návratná forma financovania výsledkov výskumu a vývoja v hospodárskej praxi sa v zmysle pripravovaného zákona má zabezpečovať prostredníctvom Inovačného fondu. Predpokladá sa prijatie zákona v 2. štvrťroku 2008.

3.2.  Zahraničné zdroje financovania

	Situácia vo využití zahraničných zdrojov financovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky v Slovenskej republike je problematická, pretože dobrovoľné nástroje nie sú zahrnuté v základných strategických dokumentoch, ktoré sú podkladom pre financovanie z prostriedkov EÚ (Národný strategický referenčný rámec, Lisabonská stratégia, Národný program reforiem SR na roky 2006 – 2008).

3.2.1. Zdroje Európskej únie

	Keďže konkurencieschopnosť je do veľkej miery motivovaná podnikaním, ktoré sa uskutočňuje na otvorených a konkurencieschopných trhoch, je podporovaná právnymi rámcovými podmienkami, najmä regulatívnym rámcom pre inovácie, zohráva financovanie Spoločenstva úlohu v úverovej podpore a pri poskytovaní doplnkového financovania na vyrovnanie sa so situáciami zlyhania na trhu. Zo zdrojov Európskej únie by bolo možné sa uchádzať o podporu z týchto programov:

LIFE +

	Tento finančný nástroj sa zriadil v zmysle Nariadenia EP a R (ES) č. 614/2007 z 23. mája 2007 o finančnom nástroji pre životné prostredie a jeho cieľom je poskytovať špecifickú podporu tvorbe a implementácii environmentálnej politiky a legislatívy Spoločenstva, predovšetkým cieľov 6. environmentálneho akčného programu – 6. EAP (Rozhodnutie 1600/2002/EC) a z   neho vyplývajúcich  tematických        stratégií.  Trvanie programu je od 1. 1. 2007 do 31. 12. 2013 a jeho celkový rozpočet je 2,143 mld. EUR (z toho podiel 78 % je na kofinancovanie projektov a 22 % na operačné náklady DG Environment).

	V rámci komponentu „Environmentálna politika a riadenie“,  EÚ prispieva k rozvoju inovatívnych politík, technológií, metód a nástrojov; poznatkovej základni vo vzťahu k environmentálnej politike; implementácii 6. EAP a ostatných environmentálnych politík Spoločenstva.
______________________
2/ tento postup však nevyhovuje súčasnej legislatíve – zákonu č. 595/2003 Z. z. o dani z príjmu v znení neskorších predpisov 

	Komponent „Informovanie a oznamovanie“ je zameraný na implementáciu komunikácie a  kampaní na zvýšenie povedomia o environmentálnych otázkach, pričom prioritnou oblasťou jeho aktivít je šírenie informácií, zvýšenie povedomia a rozvoj špecifických zručností v environmentálnej oblasti.

	Od roku 2008 si členské štáty môžu stanoviť národné ročné priority podľa prílohy II. vyššie uvedeného nariadenia.

Rámcový program pre konkurencieschopnosť a inovácie (CIP – Competitiveness Innovation Framework Programme) na roky 2007-2013

	Rámcový program prispieva ku konkurencieschopnosti a inovačnej kapacite Spoločenstva ako vyspelej znalostnej spoločnosti s trvalo udržateľným rozvojom, založeným na vysokom hospodárskom raste so sociálnym trhovým hospodárstvom, vysokou konkurencieschopnosťou a vysokou úrovňou ochrany a zlepšovania kvality životného prostredia. Cieľom CIP je, okrem iného, podporovať všetky formy inovácií, vrátane ekologických.

	Podpora inovácií sa uskutoční prostredníctvom Programu pre podnikanie a inovácie, ktorého finančné krytie je 2 172 780 tis. EUR; z ktorého sa môžu hradiť aj štúdie, publikácie, výdavky na informačné nástroje. V rámci orientačného delenia rozpočtu 60 % z celkového rozpočtu je pridelené Programu pre podnikanie a inovácie, z čoho cca 20 % je určené na propagáciu ekologických inovácií.

Ekologickými inovačnými činnosťami programu sú:
a)	podpora preberania environmentálnych technológií a ekologických inovačných činností,
b)	spoluinvestovanie do fondov rizikového kapitálu, poskytujúcich vlastný kapitál, okrem iného aj pre podniky, ktoré investujú do ekologických inovácií,
c)	upevňovanie ekologických inovačných sietí a zoskupení verejno-súkromných partnerstiev v oblasti ekologických inovácií, rozvíjanie inovačných podnikateľských služieb a uľahčovanie alebo podporovanie ekologických inovácií,
d)	podpora nových a integrovaných prístupov k ekologickým inováciám v oblastiach, ako je ekologické riadenie, ekologické navrhovanie výrobkov, postupov a služieb, zohľadňujúcich ich celý životný cyklus.

Spoločenstvo podporí projekty prvého použitia alebo trhového uplatnenia ekologických inovačných technológií, výrobkov alebo postupov tak, aby sa podporilo širšie využitie týchto technológií alebo výrobkov  a uľahčenie ich zavedenia na trhu.

Viacročný program „Inteligentná Energia – Európa“

Finančný rámec na implementáciu tohto programu bol stanovený na  obdobie rokov 2003-2006,  jeho pokračovanie sa však ustanovilo Rozhodnutím EP a R č. 1639/2006/ES z 24. októbra 2006, ktorým sa ustanovuje rámcový program pre konkurencieschopnosť a inovácie 2007 – 2013.

Program „Inteligentná energia – Európa“ je určený na podporu energetickej účinnosti, obnoviteľných zdrojov energie a energetickej diverzifikácie. Jedným z cieľov programu je podporovať investície do nových a najvýkonnejších technológií v oblasti energetickej účinnosti a obnoviteľných zdrojov energie  s cieľom dosiahnuť posilnenie investícií vo verejnom aj súkromnom sektore, propagáciu kľúčových technológií, zníženie nákladov, zvýšenie trhovej skúsenosti a zníženie finančných a iných rizík a prekážok, ktoré brzdia tento druh investícií.

Na plnenie programu je vyčlenených  724 260 tis. EUR.

Európsky sociálny fond

V zmysle Nariadenia Európskeho parlamentu a Rady č. 1784/1999 z 12. júla 1999 o Európskom sociálnom fonde je možné z prostriedkov tohto fondu za striktne stanovených podmienok prispievať na financovanie podpory a zlepšovania odborného školenia, vzdelávania a poradenstva ako súčasti politiky celoživotného vzdelávania, ako aj podporu v oblastiach výskumu, vedy a rozvoja techniky, postgraduálneho vzdelávania a vzdelávania manažérov a technikov vo výskumných zariadeniach a podnikoch. Podpora sa uskutočňuje na základe schválenej žiadosti.

JEREMIE

Európska komisia vo svojom oznámení zo dňa 29. 6. 2006 k zasadnutiu Európskej rady, Európskeho parlamentu, Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru a Výboru regiónov  „Implementácia Lisabonského programu Spoločenstva financovanie rastu malých a stredných podnikov – zvyšovanie európskej hodnoty“ uvádza, že „partnerstvo pre rast a zamestnanosť závisí od európskym malých a stredných podnikov, ktoré napĺňajúc svoj potenciál sú kľúčové pre rozvoj podnikania, konkurencie a inovácií a ktoré vedú k trvalo udržateľnému rastu a rozvoju“

JEREMIE (Join European REsources for Micro and Medium Enterprises – Spoločné európske zdroje pre malé a stredné podniky) je spoločnou iniciatívou EK, Európskej investičnej banky  (EIB) a Európskeho investičného fondu (EIF), zameranou na podporu prístupu malých a stredných podnikov ku kapitálu v regiónoch EÚ v programovom období 2007 – 2013, najmä v oblasti výskumu a vývoja a podpory napĺňania cieľov Lisabonskej stratégie prostredníctvom štrukturálnych fondov. V spolupráci s riadiacimi orgánmi a inými participujúcimi finančnými inštitúciami sa má prostredníctvom tejto iniciatívy dosiahnuť:
•	zlepšenie podmienok financovania nových a začínajúcich podnikov formou úverov (vrátane mikropôžičiek), majetkovej účasti, rizikového kapitálu a záruk, ako aj formou adekvátnej organizačnej a technickej asistencie;
•	zlepšenie koordinácie tejto oblasti na národnej a regionálnej úrovni, zlepšenie prenosu najlepších postupov a skúseností v tejto oblasti;
•	efektívnejšie využívanie verejných zdrojov v rámci programov, financovaných zo štrukturálnych fondov EÚ a verejných rozpočtov  členských štátov.

JEREMIE vytvára rámec spolupráce so špecializovanými finančnými inštitúciami – EIB a EIF, ktoré majú pomôcť v oblasti expertíz a zlepšenia prístupu k rizikovému kapitálu. Členský štát, ktorý chce využiť rámec JEREMIE, mal by alokovať v programovom období 2007 – 2013 zdroje z operačných programov v súlade s príslušnými nariadeniami do holdingového fondu.
3.2.2. Zdroje iných zahraničných subjektov

	V súlade s rozšíreným znením Zmluvy o Európskom hospodárskom priestore má Slovenská republika možnosť čerpať finančné prostriedky prostredníctvom Nórskeho finančného mechanizmu  a Finančného mechanizmu Európskeho hospodárskeho priestoru.  Oba uvedené finančné nástroje sa riadia rovnakými pravidlami a v rámci prioritnej oblasti Ochrana životného prostredia sú zamerané na:
•	skvalitnenie a rozvíjanie infraštruktúry pre ochranu vôd a vodné hospodárstvo;
•	zlepšenie kvality ovzdušia a zníženie skleníkových plynov na Slovensku;
•	skvalitnenie odpadového hospodárstva na samosprávnej úrovni;
•	zníženie starých environmentálnych záťaží životného prostredia a bezpečné nakladanie s nimi;
•	zníženie straty biodiverzity a zachovanie prirodzených biotopov.

	Nórsky finančný mechanizmus  je určený na obdobie od 1. mája 2004 do 30. apríla 2009 v objeme 567 mil. EUR, z čoho podiel plánovaný pre SR na celé obdobie je 36 098 550 EUR. Výška nenávratného finančného príspevku na projekt závisí od typu prijímateľa pomoci. Na projekt, financovaný z verejných zdrojov, je maximálna výška grantu 85 % z celkových nákladov projektu; pri projektoch, nefinancovaných z verejných zdrojov, je maximálna výška príspevku 60 % z celkových nákladov. Typy podpory sú podpora individuálnych projektov a blokových grantov. Príjemcami môžu byť ministerstvá a ostatné ÚOŠS, miestne orgány štátnej správy, štátom zriadené rozpočtové a príspevkové organizácie, verejné vysoké školy, iné orgány štátnej správy a subjekty miestnej samosprávy – obce a nimi zriadené rozpočtové a príspevkové organizácie a VÚC a nimi zriadené rozpočtové a príspevkové organizácie a organizácie tretieho sektora.

	Program  švajčiarsko-slovenskej spolupráce na zníženie hospodárskych a sociálnych rozdielov v rámci rozšírenej EÚ – v súčasnom období je v štádiu končeného schvaľovania príslušnej Rámcovej dohody, uzatváranej medzi Švajčiarskou federálnou radou a vládou SR. Rámcová dohoda predpokladá v oblasti životného prostredia a infraštruktúry realizáciu projektov s tematickým zameraním:  na obnovu a modernizáciu základnej infraštruktúry a skvalitnenie životného prostredia a na ochranu životného prostredia.

	V rámci obnovy a modernizácie základnej infraštruktúry sa predpokladá realizácia projektov, zameraných na problematiku trvalo udržateľného vodného hospodárstva a hospodárstva odpadových vôd, ako aj projektov, zameraných na nakladanie s komunálnym odpadom a zneškodňovanie nebezpečného odpadu. V rámci ochrany prírody sa budú realizovať projekty na ochranu a regeneráciu prírodného prostredia a krajiny, s osobitnou pozornosťou na sústavu NATURA 2000 a Karpatský dohovor, ako aj projekty, zamerané na monitoring a výskum lesných ekosystémov.	 V súkromnom sektore Rámcová dohoda predpokladá – okrem iného – realizáciu projektov, zameraných na podporu štandardov kvality (technických, environmentálnych, fytosanitárnych a pod.).  

	Švajčiarska konfederácia uvažuje uvoľniť na financovanie tohto projektu 1,0 mld. švajčiarskych frankov, vo forme nenávratného finančného príspevku do výšky maximálne 60 % nákladov na projekt (v prípade spolufinancovania štátnymi, regionálnymi alebo miestnymi orgánmi SR môže byť príspevok do výšky 85 % celkových nákladov). Z projektu môže byť financovaná  technická pomoc a programy na budovanie inštitúcií. Slovenská republika bude môcť participovať projektmi vo výške 66 866 tis. švajčiarskych frankov.

Vyhlásenie prvých výziev na predkladanie žiadostí o poskytnutie nenávratného finančného príspevku možno predpokladať v polovici roku 2008. 

3.3. Nerovnováha finančných zdrojov a potrieb – dôvod nedostatočného rozvoja dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky

Keď vychádzame  z definície dobrovoľných nástrojov ako „činností, predovšetkým podnikateľských subjektov, ktoré tieto subjekty zavádzajú na základe svojho slobodného, dobrovoľného rozhodnutia a ktoré idú nad rámec požiadaviek legislatívnych noriem“3/,  mohol by vzniknúť dojem, že štát nemá zasahovať do  ich  vývoja  okrem   stanovenia rámcov
pre ich uplatňovanie vydaním príslušných legislatívnych predpisov, t.j. zákona a vykonávacej vyhlášky. Keď však berieme do úvahy skutočnosť, že dobrovoľné nástroje environmentálnej politiky patria do skupiny nástrojov preventívnych, t.j. sústreďujú sa na odstraňovanie samotných príčin vznikajúcich environmentálnych problémov,  štát by sa na ich finančnej podpore podieľať mal. Aj preto, že tým podporuje správanie sa výrobcov a spotrebiteľov smerom k trvalo udržateľnej výrobe a spotrebe tým, že umožňuje nasmerovanie výroby a spotreby na environmentálne vhodné výrobky a služby.

Slovenská republika  sa pri vstupe do EÚ zaviazala transponovať legislatívu EÚ do svojho právneho systému  - čo sa u dobrovoľných nástrojov stalo prijatím zákona o EMAS s vykonávacou vyhláškou č. 90/2004 Z. z. a prijatím zákona o environmentálnom označovaní výrobkov v znení neskorších predpisov s vykonávacou vyhláškou č. 258/2003 Z. z. Ostatné, v kapitole 1 uvádzané nástroje, nemajú v SR legislatívnu úpravu vo forme zákona a vyhlášky.

	V súlade s prijatou legislatívou príslušný orgán, ktorým je ministerstvo, delegoval výkon časti svojich právomocí na Slovenskú agentúru životného prostredia – Centrum environmentálneho manažérstva (ďalej CEM) v Trnave, ktoré realizuje podporu štátu účasti organizácií v EMAS (formy podpory sú ustanovené v  § 6 ods. 2 zákona) formou poskytovania technickej pomoci a poradenstva pri zavádzaní systému environmentálneho manažérstva, pri vykonávaní úvodného environmentálneho preskúmania, určovaní environmentálnych aspektov a environmentálnych vplyvov a pri hodnotení ich závažnosti.

	Možno konštatovať, že základným dôvodom nedostatočného rozvoja dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky v  Slovenskej republike je nedostatok finančných prostriedkov na financovanie týchto aktivít. Ako je zrejmé zo subkapitoly  3.1. tohto materiálu domáce zdroje financovania sú úplne nedostatočné. Trend finančného podkapitalizovania tejto oblasti pokračuje dlhodobo, pretože dobrovoľné nástroje nie sú a nikdy tiež neboli prioritou rezortu životného prostredia, čo spôsobuje, že z  prostriedkov štátneho rozpočtu sa na tieto aktivity nevyčleňujú finančné prostriedky. I napriek tomu, že pokuty za porušovanie zákonov, upravujúcich dobrovoľné nástroje sú ďalším zdrojom financovania, možno konštatovať, že od roku 2002 nebola žiadna pokuta uložená, preto sa v Environmentálnom fonde prostriedky na tento účel nevytvorili. Jediným reálnym domácim zdrojom sa javí Recyklačný fond, ktorý môže poskytovať prostriedky na rozvoj technológií v odpadovom hospodárstve na základe žiadosti, čo by mohlo prispieť k financovaniu environmentálnych technológií aspoň v sektore odpadov.

––––––––––––––––––––-
3/  www.env.cz

	Keďže dobrovoľné nástroje, ako už je uvedené vyššie, nie sú zahrnuté do základných súčasných strategických dokumentov vlády SR (Lisabonská stratégia, Národný program reforiem SR na roky 2006-2008,  Národný strategický referenčný rámec SR), je otázna a problematická aj ich podpora z existujúcich  zdrojov EÚ. Ďalším problémom, ktorý sa v tejto súvislosti vynára, je schopnosť slovenských podnikateľských subjektov spracovať projekt na takej úrovni, aby mal šancu uspieť v konkurencii a naplniť kritéria EÚ.

	Pre porovnanie možno uviesť situáciu v dobrovoľných nástrojoch environmentálnej politiky v Českej republike. MŽP ČR má silnú podporu z Environmentálneho fondu prostredníctvom Programu zavádzania systémov riadenia podnikov a auditu z hľadiska životného prostredia (Program 5.2) a Programu najlepších dostupných technológií (Program 5.1). V oblasti environmentálneho označovania výrobkov v ČR ku koncu augusta 2007 je platných 47 smerníc, je udelených 191 značiek „Environmentálně šetrný výrobek“  v 27 kategóriách. K rovnakému obdobiu bolo v EMAS zaregistrovaných 28 organizácií z ČR sídliacich na 30 miestach. Významná podpora týmto aktivitám je venovaná aj v oblasti vedy a výskumu - spolupráca s vysokými školami a výskumnými ústavmi prostredníctvom grantov pre vedu a výskum, ktoré udeľuje MŽP ČR.

	Na druhej strane však treba konštatovať, že MŽP ČR nevyberá žiadne registračné poplatky za EMAS a z rozpočtu tohto ministerstva (ani z prostriedkov Státního fondu životního prostředí ) nie je tento nástroj podporovaný. Ministerstvo priemyslu a obchodu ČR v rámci podpory malých a stredných podnikov financuje program „Certifikácia“, v rámci ktorého môžu podniky požiadať o príspevok na zavedenie QMS a/alebo EMS alebo EMAS  a to vo výške 200 tis. Kč a pre integrované systémy vo výške 300 tis. Kč. 

	Ďalšou formou podpory je vydávanie publikácií k problematike dobrovoľných nástrojov. V roku 2006 vydalo MŽP ČR 2 publikácie: Prehľad dobrovoľných nástrojov – príručka pre podniky a Príručka EMAS.

	V oblasti environmentálneho označovania výrobkov je systém  podobný situácii v SR  Registračné poplatky (základná sadzba je 20 tis. Kč) sa zhromažďujú na osobitnom účte a používajú sa na financovanie propagácie, publikácií a  pod. Ani v ČR neexistuje podpora environmentálneho označovania výrobkov zo strany štátu.

Ako vyplýva z uvedeného rozboru, základným problémom rozvoja dobrovoľných nástrojov v SR je nedostatok finančných prostriedkov na podporu týchto aktivít. Preto aj opatrenia, vyplývajúce z predloženej stratégie, budú smerované aj na posilnenie financovania dobrovoľných nástrojov environmentálnej politiky zo strany štátu.