Predkladacia správa

Na základe Rozhodnutia Rady zo dňa  6. 12. 2007 o úplnom uplatňovaní ustanovení schengenského acquis v Českej republike, Estónskej republike, Lotyšskej republike, Litovskej republike, Maďarskej republike, Maltskej republike, Poľskej republike, Slovinskej republike a Slovenskej republike (2007/801/ES) sa pre Slovenskú republiku stali záväznými o. i. ustanovenia čl. 40 a 41 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda zo 14. júna 1985. 
Článok 40 ods. 1 a 2 (Cezhraničné sledovanie) znie:
„(1) Príslušníci jedného z členských štátov, ktorí vykonávajú sledovanie osoby v ich krajine ako súčasť  policajného vyšetrovania súvisiaceho s trestným činom podliehajúcim extradícii z dôvodu podozrenia z účasti na takomto trestnom čine alebo ako nevyhnutnú súčasť policajného vyšetrovania, keďže existujú vážne dôvody sa domnievať, že osoba môže pomôcť z dôvodu pri identifikácii alebo hľadaní takejto osoby, sú oprávnení pokračovať v sledovaní na území ďalšieho členského štátu v prípade, že tento ďalší členský štát povolil cezhraničné sledovanie ako odpoveď na predchádzajúcu žiadosť o pomoc s uvedením dôvodov žiadosti. Podmienky je možné priložiť k povoleniu.“ 
(2) Pokiaľ kvôli zvláštnej naliehavosti veci nemožno požiadať o predchádzajúci súhlas druhú zmluvnú stranu, môžu úradníci v sledovaní podozrivej osoby, ktorá sa podieľa na jednom z trestných činov uvedených v ods. 7, pokračovať cez hranicu za týchto podmienok:
a) prekročenie hranice je treba okamžite oznámiť ešte počas sledovania orgánu zmluvnej strany, ktorý je uvedený v ods. 5, na ktorej území má sledovanie pokračovať.
b) žiadosť o právnu pomoc podľa ods. 1, v ktorej sú objasnené aj dôvody ospravedlňujúce prekročenie hranice bez predchádzajúceho súhlasu, musí byť okamžite podaná dodatočne.

Sledovanie musí byť zastavené, pokiaľ to zmluvná strana, na ktorej území sledovanie prebieha, požaduje na základe oznámenia podľa písm. a), alebo žiadosti podľa písm. b), alebo ak 5 hodín po prekročení hranice nie je daný súhlas.“

Cezhraničné sledovanie je možné vykonávať vo všetkých štátoch plne uplatňujúcich ustanovenia schengenského acquis a z tohto dôvodu navrhuje Ministerstvo vnútra SR určiť príslušníkov oprávnených podľa vnútroštátnych právnych predpisov vykonávať cezhraničné sledovanie. Oprávnenie na vykonávanie sledovania osôb ako prostriedkov operatívno – pátracej činnosti vyplýva pre príslušníkov Policajného zboru z § 39 zákona č. 171/1993 Z. z. o Policajnom zbore v znení neskorších predpisov. 

V tejto súvislosti sa navrhuje nasledovné vyhlásenie k čl. 40:
„Príslušníkmi vykonávajúcimi cezhraničné sledovanie podľa čl. 40 ods. 1 a 2 sú príslušníci Policajného zboru. 

Orgánom podľa odseku 1 a 2 (čl. 40 ods. 5 Schengenského dohovoru) je Úrad medzinárodnej policajnej spolupráce prezídia Policajného zboru.“

Článok 41 ods. 1 (Cezhraničné prenasledovanie) znie:
„(1) Príslušníci zmluvnej strany prenasledujúci vo svojej krajine osobu, ktorá je pristihnutá pri spáchaní trestného činu alebo pri účasti na trestnom čine podľa ods. 4, sú oprávnení pokračovať v prenasledovaní na území inej zmluvnej strany bez jej predchádzajúceho súhlasu, pokiaľ príslušné orgány inej zmluvnej strany z dôvodu zvláštnej naliehavosti veci nemohli byť vopred informované jedným z komunikačných prostriedkov, ktoré sú stanovené v článku 44 alebo nie sú včas na mieste, aby prevzali prenasledovanie.
Toto platí i v prípade pokiaľ prenasledovaná osoba bola vo vyšetrovacej alebo trestnej väzbe a z väzby utiekla.
Príslušníci vykonávajúci pátranie po osobe nadviažu kontakt s príslušným orgánom daného štátu najneskôr pri prekročení hranice. Prenasledovanie musí byť ihneď zastavené, ak to požaduje zmluvná strana, na ktorej území sa má prenasledovanie uskutočniť. Na žiadosť príslušníkov vykonávajúcich pátranie zadržia príslušné miestne orgány dotyčnú osobu, aby zistili jej totožnosť alebo vykonali zatknutie.“

V súvislosti s vykonávaním inštitútu cezhraničného prenasledovania sa navrhuje nasledovné vyhlásenie:
„Vo vzťahu k Poľskej republike, Českej republike, Rakúskej republike a Maďarskej republike možno na území Slovenskej republiky vykonávať cezhraničné prenasledovanie za nasledovných podmienok:
a)	s právom zadržať prenasledovanú osobu (čl. 41 ods. 2 písm. b)),
b)	bez priestorového alebo časového obmedzenia (čl. 41 ods. 3 písm. b)), 
c)	pre trestné činy, ktoré sú dôvodom na vydanie osoby (čl. 41 ods. 4 písm. b)).

Platné bilaterálne zmluvy upravujúce cezhraničné prenasledovanie s Poľskou republikou, Českou republikou, Rakúskou republikou a Maďarskou republikou sa považujú za zmluvy rozširujúce rozsah použitia odseku 1.“

Nakoľko Slovenská republika nepristupovala k Schengenskému dohovoru ako k medzinárodnej zmluve, ale sa pre ňu stal záväznou na základe právneho aktu EÚ, nebol na slovenskej strane vykonaný legislatívny proces ako v prípadoch pristupovania SR k multilaterálnym medzinárodným zmluvám, súčasťou ktorého býva i uplatnenie vyhlásení k jednotlivým ustanoveniam, ak to vyplýva z medzinárodnej zmluvy. Zastávame však názor, že je potrebné notifikovať Rade EÚ orgány SR príslušné na vykonávanie cezhraničného sledovania podľa čl. 40 a cezhraničného prenasledovania podľa čl. 41 Schengenského dohovoru, a to na základe uznesenia vlády SR, ktorým vláda SR vysloví súhlas s oznámením príslušných orgánov. 

	Predkladaný návrh zodpovedá záujmom zahraničnej politiky Slovenskej republiky. Je vypracovaný v súlade s právnym poriadkom Slovenskej republiky a všeobecnými zásadami medzinárodného práva, ako aj záväzkami Slovenskej republiky vyplývajúcimi jej z iných medzinárodných dokumentov.

Vykonanie obvyklých formálnych úkonov súvisiacich s notifikáciou vyhlásenia zabezpečí Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky v súlade s platnými právnymi predpismi. 

Predkladaný návrh zmluvy nemá finančný, ekonomický a environmentálny vplyv ani vplyv na zamestnanosť a podnikateľské prostredie.