Príloha č. 6

Rezolúcia o dôstojnej práci a o neformálnom hospodárstve

(prijatá na 90. zasadnutí Generálnej konferencie Medzinárodnej organizácie práce 19. júna 2002 v Ženeve)

Rezolúcia o dôstojnej práci a o neformálnom hospodárstve

(prijatá na 90. zasadnutí Generálnej konferencie Medzinárodnej organizácie práce 19. júna 2002 v Ženeve)

Generálna konferencia Medzinárodnej organizácie práce na jej 90. zasadnutí v roku 2002,

zaoberajúc sa všeobecnou rozpravou na základe Správy VI. Dôstojná práca a neformálna ekonomika,

1.	prijíma nasledovné závery;

2.  vyzýva správnu radu (správnu radu Medzinárodného úradu práce), aby tieto závery zobrala do pozornosti pre plánovanie budúcich aktivít na zredukovanie deficitu dôstojnej práce1) v neformálnom hospodárstve2) a žiada generálneho riaditeľa (generálneho riaditeľa Medzinárodného úradu práce), aby ich vzal do úvahy pri príprave programu a rozpočtu na roky 2004 – 2005 a vyčlenil takéto zdroje tak, ako je to možné v priebehu rokov 2002 – 2003.     

Závery o dôstojnej práci a o neformálnom hospodárstve

1.	Uznávajúc záväzok Medzinárodnej organizácie práce (ďalej len “MOP”) a jej zložiek konať tak, aby sa dôstojná práca stala skutočnosťou pre všetkých pracovníkov a zamestnávateľov, Správna rada Medzinárodného úradu práce vyzvala Medzinárodnú konferenciu práce, aby sa zaoberala otázkou neformálneho hospodárstva. Záväzok k dôstojnej práci je zakotvený vo Philadelphskej deklarácii3) potvrdzujúcej právo každého človeka žiť “v podmienkach slobody a dôstojnosti, v podmienkach ekonomickej bezpečnosti a rovnakých príležitostí”. V súčasnosti sa musíme zaoberať tým množstvom pracovníkov a podnikov, ktorých často neuznáva ani nechráni právny alebo zákonný rámec a ktorí sa vyznačujú veľkou zraniteľnosťou a veľkou chudobou, a musíme sa snažiť napraviť nedostatky v oblasti dôstojnej práce.

2.	Podpora dôstojnej práce pre všetkých pracovníkov, ženy aj mužov bez ohľadu na miesto kde pracujú, si vyžaduje širokú stratégiu: realizáciu základných zásad a práv pri práci; vytvorenie väčších a lepších možností pre zamestnanie a príjem, rozšírenie sociálnej ochrany; podporovanie sociálneho dialógu. Tieto rozmery dôstojnej práce sa vzájomne posilňujú a zahŕňajú integrovanú stratégiu boja proti chudobe. Náprava nedostatkov dôstojnej práce je väčšou výzvou vtedy, keď sa práca vykonáva mimo zákonného a inštitucionálneho rámca, či už ide o rozsah alebo o prostriedky uplatnenia. V súčasnom svete väčšina ľudí pracuje v neformálnom hospodárstve, pretože mnohí z nich si nedokážu nájsť inú prácu, alebo začať podnikať vo formálnom hospodárstve.

3.	Popis alebo definícia “neformálneho hospodárstva” ktorá by bola všeobecne prijímaná a uznávaná ako presná, v súčasnosti nejestvuje. Je však široká zhoda v tom, že tento výraz pokrýva značne rôznorodých pracovníkov, podniky a podnikateľov, vyznačujúcich sa identifikovateľnými znakmi a čeliacich nevýhodám a problémom, ktorých intenzita sa mení v závislosti od celoštátneho, vidieckeho alebo mestského kontextu. Výraz “neformálne hospodárstvo” je vhodnejší než “neformálny sektor”, pretože pracovníci, o ktorých ide, nie sú len z jedného, ale z viacerých odvetví hospodárskej činnosti.  Výraz   “neformálne hospodárstvo”   má  tendenciu  minimalizovať  význam vzťahov, sivé zóny a vzájomnú závislosť medzi formálnymi a    neformálnymi aktivitami. Výraz “neformálne hospodárstvo” sa vzťahuje na všetky hospodárske aktivity pracovníkov a hospodárskych jednotiek, ktoré nie sú pokryté – v súlade so zákonodarstvom alebo s praxou – formálnymi ustanoveniami. Uvedené aktivity nespadajú do rozsahu uplatnenia zákona, čo znamená, že dotknutí pracovníci  a jednotky konajú  na hranici zákona, alebo nie sú pokryté v praxi, čo znamená, že zákon sa na nich neuplatňuje, hoci konajú v rámci zákona; alebo tiež to,  že  sa  zákon nedodržiava, pretože nie je prispôsobený, je príliš obmedzený, alebo ukladá prílišné náklady. Medzinárodný úrad práce vo svojej práci zohľadní koncepčné ťažkosti vyplývajúce z uvedenej veľkej rozmanitosti.

4.	Pracovníci neformálneho hospodárstva zahŕňajú tak pracovníkov, ktorí dostávajú mzdu, ako aj samostatne zárobkovo činných pracovníkov. Väčšina samostatne zárobkovo činných pracovníkov je rovnako zraniteľná a má rovnaký nedostatok istoty ako pracovníci a prechádza  z jedného postavenia do druhého. Títo pracovníci sa z dôvodu nedostatku ochrany, práv a zastúpenia často zostávajú v pasci chudoby.

5.	V niektorých krajinách sa výraz “neformálne hospodárstvo” týka len súkromného sektora. V niektorých ďalších krajinách sa tento výraz považuje za synonymum s “podzemnými”, “tieňovými” alebo “sivým” (vo franc. texte “paralelným”) hospodárstvom. Väčšina pracovníkov a podnikov neformálneho hospodárstva však produkuje legálne tovary a služby, i keď sa stáva, že nie sú v súlade so zákonnými postupmi, napríklad vtedy, keď sa nesplnia formality týkajúce sa registrácie alebo prisťahovania sa. Uvedené aktivity mali by sa odlíšiť od kriminálnej alebo nezákonnej činnosti – ako je výroba a pašovanie drog, ktoré spadajú pod trestné právo a nie sú predmetom právnej úpravy alebo ochrany podľa pracovného alebo obchodného práva. Môžu existovať aj sivé zóny, v ktorých má hospodárska činnosť znaky formálneho i neformálneho hospodárstva, napríklad vtedy, keď pracovníci vo formálnom hospodárstve dostávajú nedeklarované odmeňovanie, alebo ak sú vo formálnych podnikoch kategórie pracovníkov, ktorých podmienky práce alebo odmeňovanie sa zhodujú s typickými podmienkami neformálneho hospodárstva.

6.	Neformálne hospodárstvo absorbuje pracovníkov, dostávajú sa do neho pracovníci, ktorí by inak nemali ani prácu ani príjem, najmä v rozvojových krajinách s početnou a rýchlo rastúcou pracovnou silou. Ide predovšetkým o krajiny, v ktorých boli pracovníci prepustení v dôsledku uplatnenia programov štrukturálnych zmien. Väčšina z ľudí vstupujúcich do neformálneho hospodárstva tak nerobí z vlastnej vôle, ale v snahe o prežitie. Neformálne hospodárstvo je predovšetkým v situáciách vysokej nezamestnanosti, podzamestnanosti a chudoby nezanedbateľným potenciálnym zdrojom pracovných miest a príjmov, pretože prístup k nemu je relatívne ľahký, dokonca aj bez vysokej úrovne vzdelania a kvalifikácie, ako aj bez veľkých technických alebo finančných prostriedkov. Takto vytvorené pracovné miesta však zriedka spĺňajú kritériá dôstojnej práce. Neformálne hospodárstvo taktiež pomáha uspokojovať potreby nemajetných spotrebiteľov, ponúkaním dostupných tovarov a služieb za nízku cenu.

7.	Pracovníci a hospodárske jednotky neformálneho hospodárstva môžu mať značnú podnikateľskú kapacitu. Pracovníci v neformálnom hospodárstve tiež môžu mať zásobáreň pracovných zručností a schopností. Mnohí ľudia činní v neformálnom hospodárstve majú silného obchodného ducha, sú tvoriví, dynamickí a majú inovačné schopnosti, teda kapacitu, ktorá umožní prosperitu, ak sa odstránia určité prekážky. Neformálne hospodárstvo môže tiež slúžiť ako inkubátor podnikov a môže poskytnúť príležitosti na získanie schopností a zručností na pracovisku. V tomto smere môže byť prechodnou základňou na postupný prístup k formálnemu hospodárstvu, ak sa uplatnia účinné stratégie.

8.	V mnohých krajinách tak v rozvojových, ako aj v priemyselných krajinách sú prepojenia medzi zmenami v organizácii práce a rastom neformálneho hospodárstva. Pracovníci a hospodárske jednotky stále častejšie vykonávajú flexibilné pracovné opatrenia vrátane mimo podnikového vyplácania a subdodávateľských činností; niektorí z nich sú na okraji základných podnikov alebo na najnižšom konci výrobných reťazcov, kde sú obeťami deficitu dôstojnej práce.

9.	Najvýraznejší deficit dôstojnej práce je v neformálnom hospodárstve, ktoré má z pohľadu nechránených pracovníkov oveľa viac negatívnych než pozitívnych aspektov. Pracovníci neformálneho hospodárstva nie sú uznaní, registrovaní, regulovaní alebo chránení na základe pracovného zákonodarstva a sociálnej ochrany, napríklad keď ich stav zamestnania je problematický a nie sú preto schopní využívať, vykonávať alebo chrániť svoje základné práva. Keďže vo všeobecnosti títo pracovníci nie sú organizovaní, nemajú vôbec alebo takmer vôbec kolektívne zastúpenie pred zamestnávateľmi alebo verejnými úradmi. Práca v neformálnom hospodárstve je často charakterizovaná drobnými alebo nedefinovateľnými pracovnými miestami, nebezpečnými a zdraviu škodlivými pracovnými podmienkami, nízkou úrovňou znalostí, vedomostí a produktivity, nízkymi a nepravidelnými príjmami, dlhým pracovným časom, ako aj nedostatočným prístupom k informáciám, k trhu, k financovaniu, k odbornej príprave a k technológii. Pracovníci v neformálnom hospodárstve sa môžu vyznačovať rozličným stupňom závislosti a zraniteľnosti.

10.	 Pracovníci v neformálnom hospodárstve sú vo veľkej miere vystavení rizikám a veľmi potrebujú sociálnu ochranu, napriek tomu je väčšina z nich tejto sociálnej ochrany takmer úplne alebo úplne zbavená a od zamestnávateľov alebo od štátu dostávajú nedostatočné alebo žiadne sociálne zabezpečenie. Okrem tradičného sociálneho zabezpečenia sú títo pracovníci zbavení akejkoľvek ochrany v takých oblastiach ako je vzdelávanie, získanie schopností a zručností, odborná príprava, zdravotná starostlivosť a starostlivosť o deti, ktoré sú veľmi dôležité najmä pre pracovníčky. Nedostatok sociálnej ochrany je kritickým dôsledkom sociálneho vylúčenia uvedených pracovníkov.

11.	 Hoci niektorí pracovníci neformálneho hospodárstva zarábajú viac než pracovníci vo formálnom hospodárstve, vo všeobecnosti charakterizuje pracovníkov a hospodárske jednotky neformálneho hospodárstva núdza, čo vedie k bezmocnosti, sociálnemu vylúčeniu a zraniteľnosti. Väčšina pracovníkov a hospodárske jednotky v neformálnom hospodárstve nevyužívajú zaručené vlastnícke práva, čo im znemožňuje prístup ku kapitálu a k úverom. Ťažko sa dovolávajú právneho a súdneho systému pri zabezpečovaní vykonávania zmlúv a vôbec, alebo takmer vôbec, nemajú prístup k verejným infraštruktúram alebo dávkam. Uvedení pracovníci sú vystavení obťažovaniu, najmä sexuálnemu, ako aj iným formám vykorisťovania a zneužívania vrátane korupcie a vydierania. Ženy, mladí ľudia, migranti a starší pracovníci sú prvými obeťami najzávažnejšieho deficitu dôstojnej práce v neformálnom hospodárstve. Je charakteristické, že najviac pracujúcich detí a pracovníkov vykonávajúcich prácu pre dlhy, je možné nájsť v neformálnom hospodárstve.

12.	 Neregistrované a neregulované podniky často neplatia dane, ani príspevky a nároky pracovníkom, čím sa vytvára protiprávna konkurencia k iným podnikom. Tiež pracovníci a hospodárske jednotky v neformálnom hospodárstve nie vždy prispievajú do daňového systému, v mnohých prípadoch z dôvodu ich núdze. Takéto stavy môžu pripraviť vládu od verejných príjmov, čim sa obmedzí schopnosť vlády rozšíriť sociálne služby. 

13.	  Kvôli podpore dôstojnej práce treba vylúčiť negatívne znaky neformálnosti a súčasne dbať na zachovanie zdrojov príjmu a podnikateľského ducha a podporovať integráciu pracovníkov a hospodárskych jednotiek neformálneho hospodárstva do formálneho hospodárstva. Dlhodobý pokrok smerom k uznávanej a chránenej dôstojnej práci sa dosiahne len po identifikovaní hlbokých príčin neformálnosti, a to pôsobením na tieto príčiny a na prekážky kladené integrácii do formálneho hospodárskeho a sociálneho systému.

14.	 Neformálnosť je predovšetkým otázkou riadenia. Expanzia neformálneho hospodárstva sa často pripisuje nevhodnej, neúčinnej, zle riadenej alebo zle realizovanej makroekonomickej a sociálnej politike, ktorá bola často sformulovaná bez trojstrannej konzultácie, pri nedostatku podnetného zákonného a inštitucionálneho rámca a správneho riadenia umožňujúceho dôslednú a efektívnu aplikáciu politiky a zákonov. Makroekonomická politika vrátane politiky prispôsobenia štruktúry, hospodárskej reštrukturalizácie a privatizácie, ktorá nekládla dostatočný dôraz na zamestnanosť, znížila počet existujúcich pracovných miest alebo nevytvorila dostatok nových pracovných miest vo formálnom hospodárstve. Bez silného a podporovaného hospodárskeho rastu vlády nemôžu vytvárať pracovné miesta vo formálnom hospodárstve a tak uľahčiť prechod od neformálneho hospodárstva k formálnemu hospodárstvu. Veľa krajín nemá výslovnú politiku zamestnanosti a politiku rozvoja podnikania, vytvárania pracovných miest a podnikov; otázku množstva a kvality pracovných miest považujú skôr za zostávajúci faktor, než za nevyhnutný faktor hospodárskeho rozvoja.

15.	 Pri vhodných pomeroch môže obchodná výmena spolu s investíciami a technológiami poskytnúť rozvojovým a tranzitívnym krajinám možnosť zmenšiť rozdiel, ktorý ich delí od priemyselne rozvinutých krajín a vytvoriť kvalitné pracovné miesta. Avšak problémom je to, že súčasný proces globalizácie nie je dostatočne integrujúci ani vyvážený, počet ľudí, ktorí z neho majú prospech, nie je dostatočne veľký, najmä z radov tých, ktorí to najviac potrebujú. Globalizácia odhaľuje zlé riadenie. Obchod bez subvencií exportu skresľujúcich jeho výsledky, ako aj bez protizákonných praktík alebo aplikácií jednostranných opatrení, by umožnil zvýšiť životnú úroveň, zlepšiť  podmienky zamestnania v rozvojových krajinách a znížiť nedostatok dôstojnej práce v neformálnom hospodárstve.

16.	 Keďže definovanie charakteristiky pracovníkov a podnikov v neformálnom hospodárstve je také, že nie sú uznané, regulované alebo chránené zákonom, z čoho potom vyplýva zásadný význam právneho a inštitucionálneho rámca. Deklarácia MOP o základných zásadách a právach pri práci a jej následné opatrenia, ako aj základné pracovné normy sú aplikovateľné na neformálne hospodárstvo rovnako ako na formálne hospodárstvo. Niektorí pracovníci však sú v neformálnom hospodárstve, preto lebo ich vnútroštátne pracovné zákonodarstvo nepokrýva dostatočne alebo sa toto zákonodarstvo neuplatňuje efektívne, najmä pre praktické ťažkosti, na ktoré naráža inšpekcia práce. Často sa stáva, že pracovné zákonodarstvo nezohľadňuje modernú organizáciu práce. Nevhodná definícia zamestnanca alebo pracovníka môže mať nepriaznivý účinok považovať pracovníka za samostatne zárobkovo činnú osobu, a tým aj k vylúčeniu z ochrany pracovným zákonodarstvom.

17.	 Nevhodný právny a administratívny rámec, ktorý nezaručuje ani nechráni slobodu združovania sa, sťažuje organizovanie sa pracovníkov i zamestnávateľov. Stáva sa, že demokratické, nezávislé, na členstve založené organizácie pracovníkov, ktorí dostávajú mzdu, pracovníkov pracujúcich na vlastný účet, samostatne zárobkovo činné osoby alebo zamestnávatelia v neformálnej ekonomike, nedostanú povolenie na činnosť podľa celoštátnych alebo miestnych právnych predpisov. Často prichádza k tomu, že nie sú uznané a sú vylúčené z inštitúcií a procesu sociálneho dialógu alebo majú nedostatočné zastúpenie. Pracovníci z neformálneho hospodárstva, ktorí nie sú organizovaní, ani nemajú zastúpenie, sú zvyčajne zbavení celej série ďalších práv pri práci. Nemôžu brániť svoje záujmy v oblasti zamestnanosti kolektívnym vyjednávaním ani vyvíjať tlak na ľudí s rozhodovacím právom v takých otázkach, ako je prístup k infraštruktúram, vlastnícke práva, daňové zaťaženie, alebo sociálne zabezpečenie. Najviac zbavení zastúpenia a prostriedkov na vypočutie požiadaviek sú ženy a mladí ľudia, ktorí predstavujú väčšinu pracovníkov neformálneho hospodárstva.

18.	 Hospodárske jednotky sú činné v neformálnom hospodárstve najmä z dôvodu nevhodných predpisov a politiky neprimeraného daňového zaťaženia, ktoré nadmerne zaťažuje náklady “formalizácie”. Z formalizácie nemôžu mať prospech, pretože nemajú prístup k trhom a k informáciám o týchto trhoch, k verejným službám, k poisteniu, k technológiám a k odbornej príprave. Uvedeným hospodárskym jednotkám sa vnucujú vysoké výdavky na transakcie a na dosiahnutie zhody so zákonmi a nariadeniami s príliš veľkým donucovacím účinkom, alebo tým, že prichádzajú do styku s neefektívnou alebo skorumpovanou administratívou. Absencia vhodného systému vlastníckych práv a nárokov na majetok prispôsobených postaveniu chudobných ľudí zabraňuje vzniku produktívneho kapitálu potrebného na rozvinutie podnikateľskej činnosti.

19.	 Neformálnosť sa vyznačuje aj určitými ďalšími sociálno-ekonomickými faktormi. Nedostatok obmedzuje možnosti a vylučuje reálnu voľbu v prospech dôstojnej a chránenej práce. Nízke a nepravidelné príjmy, a často aj absencia verejnej politiky, bránia človeku investovať do vzdelania a do znalostí a vedomostí, ktoré by zlepšili jeho možnosť zamestnania sa a produktivitu, ako aj trvale prispievať do systému sociálneho zabezpečenia. Prídavnými ťažkosťami sú nedostatky vo vzdelaní (základnom, strednom), ktoré umožňuje účinné uplatnenie sa vo formálnom hospodárstve, ako aj neuznávanie kvalifikácie získanej v neformálnom hospodárstve, čím sa ďalej sťažuje vstup do formálneho hospodárstva. Nedostatok platených pracovných činností vo vidieckom prostredí núti obyvateľstvo emigrovať do miest alebo do cudziny a vstupovať do neformálneho hospodárstva. Pandémia HIV/AIDS – v dôsledku choroby, diskriminácie alebo úmrtia živiteľa rodiny – vrhá rodiny a spoločenstvá do chudoby a núti ich angažovať sa v neformálnej práci s cieľom prežiť.

20.	 Feminizácia chudoby a diskriminácia podľa pohlavia, veku, etnickej príslušnosti alebo zdravotného postihnutia znamenajú aj to, že sa najzraniteľnejšie a na okraj spoločnosti odsunuté skupiny môžu ocitnúť v neformálnom hospodárstve. Ženy musia vo všeobecnosti zladiť trojnásobnú zodpovednosť – zabezpečiť výživu rodiny, zvládnuť prácu v domácnosti a starať sa o starých ľudí a deti. Okrem toho sa ženy stretávajú s diskrimináciou pokiaľ ide o prístup k vzdelaniu a odbornej príprave, ako aj k ďalším ekonomickým zdrojom. Riziko, že sa dostanú do neformálneho hospodárstva je u nich väčšie než u mužov.

21.	 Keďže nedostatky dôstojnej práce sa často dajú pripísať nedostatku správneho riadenia a tu by mala plniť prvoradú úlohu vláda. Politická vôľa, záväzok spolu so štruktúrami a mechanizmami vhodnými na zabezpečenie správneho riadenia teda majú podstatný význam. Osobitné zákony, politiky a programy špecificky koncipované na odstránenie príčin vzniku neformality, na rozšírenie ochrany na všetkých pracovníkov a na odstránenie prekážok vstupu do formálneho hospodárstva sa môžu líšiť v závislosti od krajín a podmienok. Sociálni partneri a poberatelia dávok v neformálnom hospodárstve by mali byť zapojení do ich formulovania i uplatňovania. Predovšetkým v krajinách zápasiacich s chudobou, v ktorých je počet ekonomicky činného obyvateľstva veľmi vysoký a ktoré prechádzajú rýchlym rozmachom, by prijaté opatrenia nemali obmedziť možnosti tých, ktorí nemajú iné prostriedky existencie. Nemalo by však ísť o zamestnanie za akúkoľvek cenu a za akýchkoľvek podmienok.

22.	 Zákonodarstvo je dôležitým nástrojom pokiaľ ide o uznanie a ochranu pracovníkov a zamestnávateľov neformálneho hospodárstva. Všetci pracovníci, bez ohľadu na status ich zamestnania alebo na ich pracovisko, by mali byť schopní využívať, vykonávať a ochraňovať ich práva uvedené v Deklarácii MOP o základných zásadách a právach pri práci a v základných pracovných normách. Na zaručenie primeranej ochrany všetkých pracovníkov pracovným zákonodarstvom by vlády mali preskúmavať vývoj pracovných vzťahov a identifikovať a primerane chrániť všetkých pracovníkov. Prvoradým cieľom by malo byť eliminovanie detskej práce a práce pre dlhy.

23.	 Neformálne hospodárstvo predstavuje prostredie, v ktorom sa rozmáha detská práca. Práve detská práca je kľúčovou zložkou neformálneho hospodárstva, ktorá podrýva stratégiu vytvárania pracovných miest a odstraňovania chudoby, programy vzdelávania a odbornej prípravy a perspektívy rozvoja krajín. Detská práca sa vyskytuje aj v priemyselných krajinách. Jej odstránenie si vyžaduje boj proti chudobe, zabezpečenie správneho riadenia, efektívnu kontrolu a zlepšený prístup k všeobecnému vzdelávaniu a k sociálnej ochrane. Sociálni partneri sa tiež musia angažovať a musia spolupracovať pri podpore základných práv a programu integrácie neformálnych pracovných miest do formálneho hospodárstva. Úspešnosť odstránenia detskej práce závisí od vytvorenia väčšieho počtu kvalitných pracovných miest pre dospelých pracovníkov.

24.	 Vlády sú zodpovedné za vytvorenie rámca na celoštátnej i miestnej úrovni na umožnenie výkonu práv na zastúpenie. Vnútroštátne zákonodarstvo musí zaručiť a chrániť právo všetkých pracovníkov a zamestnávateľov, bez ohľadu na miesto výkonu a podmienky ich práce, na slobodné zakladanie organizácií podľa ich vlastného výberu a na členstvo v nich bez obavy z represálií alebo zo zastrašovania. Treba odstrániť prekážky brániace uznaniu legitímnych, demokratických, dostupných, transparentných a zodpovedných organizácií, ktorých členmi sú pracovníci a zamestnávatelia neformálneho hospodárstva, aby sa mohli podieľať na štruktúrach a na procese sociálneho dialógu. Verejné úrady by mali zapojiť tieto organizácie do verejných politických diskusií a umožniť im prístup k službám a infraštruktúram potrebným na efektívnu a účinnú činnosť a chrániť ich pred zasahovaním a neodôvodneným alebo diskriminačným  vyhostením z priestorov, v ktorých sídlia.

25.	 Politika a programy sa majú zameriavať na integrovanie na okraj vylúčených pracovníkov a hospodárskych jednotiek do formálneho hospodárskeho a sociálneho systému a tak bojovať proti ich zraniteľnosti a vylúčeniu. Predpokladá to, aby programy pre neformálne hospodárstvo, či už ide o vzdelávanie, odbornú prípravu, alebo o mikrofinancovanie, boli zostavené i realizované s hlavným cieľom integrovať pracovníkov a hospodárske jednotky neformálneho hospodárstva do formálneho hospodárstva tak, aby sa dostali do rozsahu uplatnenia právneho a inštitucionálneho rámca. Štatistický a iný výskum by mal byť zameraný a vytvorený tak, aby účinne podporoval túto politiku a programy.

26.	 Vlády musia poskytnúť makroekonomický, sociálny právny a politický rámec vhodný na vytváranie veľkého počtu dôstojných pracovných miest a podnikateľských príležitostí. Vlády majú prijať dynamický prístup dať dôstojné zamestnanie do centra politiky hospodárskeho a sociálneho rozvoja a majú podporovať správne fungovanie trhu práce a jeho inštitúcie vrátane informačných systémov o trhu práce a úverových organizácií. Kvôli znásobeniu počtu pracovných miest a zlepšeniu ich kvality by sa mal dôraz položiť na investovanie do ľudí, najmä v prospech vzdelávania, odbornej kvalifikačnej prípravy, celoživotného vzdelávania, zdravia a bezpečnosti najzraniteľnejších osôb a mala by sa podporovať ich iniciatíva v podnikaní. Stratégie boja proti chudobe, najmä v Strategických dokumentoch znižovania chudoby (angl. PRSPs), sa majú špecificky zamerať na riešenie problémov neformálneho hospodárstva. Úspešnosť týchto stratégií sa bude hodnotiť podľa počtu vytvorených dôstojných pracovných miest. V mnohých rozvojových krajinách treba zlepšiť a posilniť poľnohospodársku politiku a politiku rozvoja vidieka vrátane právneho rámca v prospech družstiev. Osobitne treba zohľadniť zodpovednosť za rodinu pracovníčok z neformálneho hospodárstva a uľahčiť im prístup k formálnemu zamestnaniu.

27.	 Priaznivé politické a právne prostredie znižuje náklady vytvárania a prevádzky podnikov: ide o zjednodušené postupy registrácie podnikov a získavania licencií, vhodné pravidlá a predpisy, rozumné a únosné zdaňovanie. Takéto prostredie zväčšuje aj výhody zo zákonnej registrácie: ako je ľahší prístup k obchodným zákazníkom, výhodnejšie úverové podmienky, právna ochrana, dodržiavanie zmlúv, prístup k technológiám, subvenciám a devízam, ako aj prístup na miestne a medzinárodné trhy. Okrem toho sa uvedenými opatreniami predchádza prevodu činností z formálneho hospodárstva do neformálneho hospodárstva. Uľahčuje sa tým rozbeh činnosti nových podnikov a pomoc malým podnikom pri vstupe do formálneho hospodárstva a pri vytváraní pracovných miest bez zníženia úrovne dodržiavania pracovných noriem. Napokon sa tým umožňuje aj rast verejných príjmov.

28.	 Ďalšou veľkou prioritou je vytvorenie celistvého právneho, súdneho a finančného rámca, ktorý zaručuje vlastnícke práva a umožňuje vlastníkom svoj majetok predať, prenajať a použiť ho ako záruku, tak, aby sa stal produktívnym kapitálom. Pri reforme vlastníckych práv treba osobitne zohľadniť nerovnosť medzi mužmi a ženami v právach vlastniť a spravovať majetok.

29.	 Na splnenie potrieb chudobných a zraniteľných pracovníkov neformálneho hospodárstva treba podporiť a uplatňovať závery o sociálnom zabezpečení, ktoré prijalo 89. zasadnutie Medzinárodnej konferencie práce v roku 2001. Vlády v prvom rade majú rozšíriť sociálne zabezpečenie najmä na skupiny z neformálneho hospodárstva, ktoré sú bežne z neho vylúčené. Mikropoistenie a iné komunitné systémy sú dôležité, musia sa však uplatňovať tak, aby boli zlučiteľné so zámermi rozšírenia vnútroštátnych systémov sociálneho zabezpečenia. Politika a iniciatívna v oblasti rozšírenia ochrany musia zapadať do integrovanej vnútroštátnej stratégie sociálneho zabezpečenia.

30.	 Na podporu zavádzania a uplatňovania práv a ochrany treba zlepšiť systém inšpekcie práce, uľahčiť a urýchliť prístup k právnej pomoci a k systému súdnictva. Sú potrebné aj ustanovenia o úsporných a účinných podmienkach riešenia sporov a realizácie zmlúv. Celoštátne vlády a miestne úrady majú dbať na podporu účinnej nebyrokratickej práce úradov bez korupcie a zasahovania, ktoré by boli transparentné a dôsledné v uplatňovaní pravidiel a predpisov, mali by chrániť a garantovať dodržiavanie povinností vyplývajúcich zo zmlúv, ako aj práv pracovníkov a zamestnávateľov.

31.	 Významným cieľom organizácií zamestnávateľov je zlepšiť zastúpenie v neformálnom hospodárstve. Pracovníci a zamestnávatelia neformálneho hospodárstva môžu vstúpiť do existujúcich odborových organizácií a organizácií zamestnávateľov alebo si môžu vytvoriť vlastné organizácie. V obidvoch prípadoch majú tieto organizácie kľúčovú úlohu pokiaľ ide o rast počtu členov, rozšírenie služieb na zamestnávateľov a pracovníkov neformálneho hospodárstva a podporu vytvárania a rozvoja nových reprezentatívnych, dostupných, transparentných a zodpovedných organizácií s demokratickým riadením, založených na členskom princípe a začleňujúcich ich členskú základňu do procesu sociálneho dialógu.

32.	 Organizácie zamestnávateľov a organizácie pracovníkov môžu zohrávať dôležitú presadzovaciu rolu upriamiť pozornosť k skrytým prípadom neformality a podnietiť ich aktivity ku všetkým trojstranným partnerom a na odstránenie prekážok prístupu do ekonomických a sociálnych aktivít. Tieto organizácie môžu tiež žiadať úrady o vytvorenie transparentných inštitúcií a systémov poskytujúcich služby neformálnemu hospodárstvu a vytvárajúcich vzťahy medzi týmito službami a neformálnym hospodárstvom. Mala by sa zabezpečiť široká publicita a odovzdávanie skúseností s novými a účinnými stratégiami a najlepšími praktickými postupmi, ktoré organizácie zamestnávateľov a pracovníkov po celom svete uplatnili na nadviazanie kontaktu s pracovníkmi a podnikmi neformálneho hospodárstva, na ich získanie pre spoluprácu alebo pre členstvo a na to, aby im mohli poskytovať svoju pomoc.

33.	 Organizácie zamestnávateľov by mohli v spolupráci s inými príslušnými organizáciami a inštitúciami, alebo ich prostredníctvom všestranne pomáhať hospodárskym jednotkám z neformálneho hospodárstva vrátane poskytovania prístupu k informáciám, ktoré inak získavajú s ťažkosťami, napríklad o verejných právnych predpisoch a vládnych nariadeniach, možnostiach na trhu, ako aj o prístupe k financovaniu, poisteniu, technológiám a ďalším zdrojom. Mohli by tiež poskytovať základné a podporné služby pre rozvoj produktivity, podnikateľských schopností, personálneho riadenia, účtovníctva atď. Ďalej by sa mohli zaoberať rozvojom nepozorovaného  presviedčania (lobbying) podľa potrieb mikropodnikov a malých podnikov. Ešte významnejšie je to, že organizácie zamestnávateľov by mohli zabezpečovať prepojenie medzi neformálnymi podnikmi a formálnymi podnikmi, keďže sa globalizáciou znásobil počet takýchto možností. Tieto organizácie by tiež mohli iniciovať aktivity podľa potrieb neformálneho hospodárstva, ktoré môžu priniesť dôležité výhody: zlepšenie bezpečnosti a zdravia, zintenzívnenie spolupráce medzi pracovníkmi a pracovným vedením alebo rast produktivity.

34.	 Odborové organizácie môžu zvýšiť vnímavosť pracovníkov v neformálnom hospodárstve k dôležitosti mať kolektívne zastúpenie prostredníctvom vzdelávacích programov a popularizácie. Môžu sa tiež vyvinúť úsilie  zahrnúť pracovníkov neformálneho hospodárstva do kolektívnych zmlúv. Ženy – pracovníčky tvoria väčšinu v neformálnom hospodárstve, preto by odbory mali príslušne prispôsobiť svoje štruktúry alebo vytvoriť štruktúry vhodné na zabezpečenie účasti a zastúpenia žien pri zohľadnení ich špecifických potrieb. Odbory môžu tiež poskytovať rozličné špecializované služby pracovníkom/pracovníčkam neformálneho hospodárstva: informácie o ich právach, vzdelávacie projekty a projekty k presadeniu sa, právnu pomoc, zdravotné poistenie, úverové schémy a schémy sporenia, vytváranie družstiev. Netreba sa však domnievať, že tieto služby dokážu nahradiť kolektívne vyjednávanie alebo zbaviť vládu príslušnej zodpovednosti. Je tiež potrebné vyvinúť a podporovať pozitívne stratégie boja proti všetkým formám diskriminácie, ktorej sú pracovníci/pracovníčky neformálneho hospodárstva osobitne vystavení.

35.	 Medzinárodná organizácia práce má sa pri riešení problémov spojených s neformálnym hospodárstvom oprieť o svoj mandát, svoju trojstrannú štruktúru a svoju odbornú kompetenciu. Prístup založený na deficite dôstojnej práce je veľmi vhodný a cenný a malo by sa v ňom pokračovať. Tento prístup MOP má odzrkadľovať rôznorodosť situácií v neformálnom hospodárstve a ich zásadné príčiny. Malo by ísť o komplexný prístup zameraný na podporu práv, dôstojné zamestnanie, sociálnu ochranu a sociálny dialóg. Jeho cieľom predovšetkým má byť pomoc členským štátom pri riešení problémov s riadením, vytváraním pracovných miest a s bojom proti chudobe. MOP by mala brať do úvahy koncepčné problémy vyplývajúce z mimoriadnej rôznorodosti neformálneho hospodárstva.

36.	 Úsilie Medzinárodného úradu práce sa má zamerať:

a)	lepšie spĺňať potreby pracovníkov a hospodárskych jednotiek neformálneho hospodárstva, a to prostredníctvom celej MOP vrátane využitia existujúcej politiky a programov;

b)	zosilniť trojstranný prístup vo všetkých činnostiach v danej oblasti, najmä dbať na to, aby Úrad pre aktivity pracovníkov a Úrad pre aktivity zamestnávateľov boli podrobne konzultované a aktívne zapájané do všetkých aspektov pracovného programu, najmä pri jeho zostavovaní;

c)	zahrnúť jasne identifikovateľný a dobre viditeľný program práce s vlastnými zdrojmi a s možnosťou využívať všetky príslušné služby vrátane expertov na aktivity pre pracovníkov a zamestnávateľov,

d)	vytvoriť logický a celistvý vzťah so strategickými cieľmi a ústrednými programami (In Focus) MOP, najmä s programom podpory dôstojnej práce, s Deklaráciou MOP o základných zásadách a právach pri práci a s jej následnými opatreniami a s Globálnou agendou zamestnanosti a mať na zreteli rámcové ciele rovnosti medzi ženami a mužmi a obmedzenia chudoby; snažiť sa využiť nahromadené multidisciplinárne poznatky a skúsenosti štyroch technických sektorov pri účinnom pôsobení vo všetkých sektoroch a externých úradoch; vytvoriť vzťahy k všetkým veľkým medzinárodným iniciatívam, ktoré sú súčasťami Cieľov tisícročia pre rozvoj a Siete pre zamestnanosť mládeže;

e)	organizovať svoju prácu v tejto oblasti novým a účinným spôsobom s využitím špeciálnych útvarov prípadne v kombinácii so špecialistami na pracovné právo, odstránenie najhorších foriem detskej práce, rovnosť príležitostí, sociálne aspekty globalizácie, inšpekciu práce, sociálny dialóg rozvoj mikropodnikov a malých podnikov a na politiku zamestnanosti, ako aj špecialistov na aktivity pre pracovníkov a zamestnávateľov, kvôli vytvoreniu stratégií špeciálne zameraných na odstránenie identifikovaných príčin a dôsledkov nedostatku dôstojnej práce a tak prispieť k potlačeniu chudoby;

f)	dbať na to, aby snahou aktivít odbornej pomoci bolo integrovať pracovníkov a hospodárske jednotky neformálneho hospodárstva do formálneho hospodárstva a aby uvedené aktivity boli koncipované tak, aby sa dosiahol tento cieľ;

g)	vyjadriť toto svoje úsilie v programe, v bežnom rozpočte, ako aj v prioritách odbornej pomoci a rátať s dostatočnými rozpočtovými a mimorozpočtovými zdrojmi na uvedený účel.

37. V programe  práce  a odbornej  pomoci MOP by sa mala dať osobitná priorita týmto aspektom:

a)	pomáhať členským štátom formulovať a uplatňovať v konzultácii s organizáciami zamestnávateľov a pracovníkov vnútroštátnu politiku zameranú na zabezpečenie prechodu pracovníkov a hospodárskych jednotiek neformálneho hospodárstva do formálneho hospodárstva;

b)	snažiť sa predovšetkým o odstránenie prekážok realizácie všetkých základných zásad a práv pri práci, vrátane prekážok týkajúcich sa právneho a inštitucionálneho rámca;
c)	identifikovať prekážky aplikácie najvýznamnejších pracovných noriem pracovníkov neformálneho hospodárstva a pomáhať trojstranným zložkám vytvoriť zákony, politiku a inštitúcie, ktorými by sa uplatňovali tieto normy; 
d)	identifikovať právne a praktické prekážky vytvárania organizácií pracovníkov a organizácií zamestnávateľov neformálneho hospodárstva a pomáhať im pri ich organizovaní sa;

e)	zbierať a šíriť príklady a najlepšie praktické modely efektívnych a novátorských stratégií využívaných organizáciami zamestnávateľov a odbormi na vytvorenie kontaktu s pracovníkmi a hospodárskymi jednotkami neformálneho hospodárstva a na ich získavanie pre organizovanie sa a pre vstup do organizácií;

f)	prijať programy a politiku vytvárania dôstojných pracovných miest a ponúkania možností vzdelávať sa, získať kvalifikáciu a odbornú prípravu pre pracovníkov a zamestnávateľov neformálneho hospodárstva, aby mohli prejsť do formálneho hospodárstva;

g)	zameriavať sa na tie oblasti neformálneho hospodárstva, v ktorých prevažuje detská práca, s cieľom pomôcť členským štátom zostaviť a uplatňovať politiku a programy odstránenia detskej práce;

h)	aplikovať politiku a programy Medzinárodnej organizácie práce na podporu zamestnateľnosti, získavania kvalifikácií, odbornej prípravy, produktivity a podnikateľských schopností a tak prispievať k uspokojovaniu značného dopytu po pracovných miestach a prostriedkoch existencie v zhode s pracovnými normami a umožňovať vstúpiť do hospodárskej a sociálnej integrácie;

i)	pomôcť členským štátom vytvoriť vhodný a podporný právny a regulačný rámec zabezpečujúci vlastnícke práva a nároky, podnecujúci a podporujúci zakladanie a trvalý rast podnikov a ich postupné začleňovanie z neformálneho do formálneho hospodárstva;

j)	integrovať problémy, ktoré často predkladá neformálne hospodárstvo, ako aj ich riešenia, do stratégií boja proti chudobe, predovšetkým do Strategických dokumentov znižovania chudoby (PRSPs);

k)	podporovať obnovenú kampaň, schválenú Medzinárodnou konferenciou práce v roku 2001 a zameranú na zlepšenie pokrytia sociálnym zabezpečením a na jeho rozšírenie na všetkých tých, ktorí potrebujú sociálnu ochranu, osobitne v neformálnom hospodárstve, predovšetkým prostredníctvom koncipovania a realizácie takých novátorských zámerov, ako je Globálny sociálny fond;
l)	postaviť sa proti diskriminácii v neformálnom hospodárstve a dbať na to, aby sa politika a programy priamo alebo nepriamo orientovali na najzraniteľnejšie osoby, najmä na ženy, mladých ľudí hľadajúcich si svoje prvé zamestnanie, na prepustených starších pracovníkov, na migrantov a osoby postihnuté chorobou HIV/AIDS;

m)	zlepšiť pochopenie vzťahu medzi neformálnym hospodárstvom a feminizáciou práce a určiť a následne uplatňovať stratégie zamerané na to, aby ženy mali rovnakú možnosť získať a využívať dôstojnú prácu;

n)	pomáhať členským štátom zhromažďovať, analyzovať a šíriť zodpovedajúce a podrobné štatistiky o veľkosti, zložení a prínose neformálneho hospodárstva s cieľom identifikovať špecifické skupiny pracovníkov a hospodárskych jednotiek neformálneho hospodárstva, zistiť ich problémy a formulovať primeranú politiku a programy;

o)	rozšíriť základňu poznatkov o otázkach riadenia neformálneho hospodárstva, ako aj o riešeniach a najlepších praktických skúsenostiach z danej problematiky;

p)	zbierať a šíriť informácie o uskutočnených prechodoch do formálneho hospodárstva, a ako sa takéto prechody uľahčili a o hlavných činiteľoch úspechu;

q)	mať hlavnú úlohu v spolupráci s inými inštitúciami s odbornou kompetenciou, ktorá by mohla dopĺňať kompetenciu MOP v oblasti neformálneho hospodárstva;

r)	vyzvať do práce iné medzinárodné organizácie, ako sú Organizácia Spojených národov a inštitúcie Bretton Woods, pri podpore dialógu a s cieľom vyhnutia sa duplikáciam, identifikácie a rozdelenia kompetencií, pritom MOP prevezme svoju vedúcu rolu.

Preklad a spracovanie:
odbor zahraničných vzťahov
a protokolu Ministerstva práce
sociálnych vecí a rodiny SR
Bratislava 4. októbra 2002