D Ô V O D O V Á    S P R Á V A
                       
Všeobecná časť

Právna úprava ozbrojených síl  je v  právnom poriadku Slovenskej republiky obsiahnutá vo viacerých právnych predpisoch a v súčasnosti  už nezodpovedá zmeneným spoločenským pomerom ani požiadavkám na zaradenie sa Slovenskej republiky do organizácie vzájomnej kolektívnej bezpečnosti. V navrhovanom zákone sa komplexne upravuje problematika ozbrojených síl Slovenskej republiky (ďalej len „ozbrojené sily“) pri zohľadnení ich súčasných úloh tak, aby zodpovedala potrebám Slovenskej republiky. Upravuje sa najmä zriadenie ozbrojených síl, ich základné zložky, schvaľovanie početného stavu, úlohy a poslanie ozbrojených síl, riadenie ozbrojených síl, velenie ozbrojeným silám, kontrola ozbrojených síl, medzinárodná spolupráca ozbrojených síl a vyslanie ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky. 
Vláda Slovenskej republiky sa vo svojom programovom vyhlásení v roku 1998 zaviazala presadiť optimálny variant zaručenia bezpečnosti Slovenskej republiky, ktorý vychádza zo snahy získať plnohodnotné členstvo v Severoatlantickej aliancii. Prioritnou úlohou na splnenie tohto cieľa bolo pripraviť ucelenú bezpečnostnú stratégiu, obrannú stratégiu a vojenskú stratégiu (tieto boli medzičasom schválené Národnou radou Slovenskej republiky). Z týchto stratégií vyplýva  aj požiadavka na vypracovanie novej zákonnej úpravy zloženia ozbrojených síl. Novým zložením ozbrojených síl sa Slovenská republika priblíži k zloženiu ozbrojených síl, ktoré je porovnateľné s niektorými členskými štátmi Severoatlantickej aliancie. Ozbrojené sily napr. Poľskej republiky tvoria pozemné vojsko, vojenské letectvo a vojsko protivzdušnej obrany a vojenské námorníctvo; ozbrojené sily Maďarskej republiky sa skladajú z armády a pohraničnej stráže; armáda sa skladá z  pozemného vojska, vojenského letectva a protivzdušnej obrany, ozbrojené sily Španielskeho kráľovstva sa skladajú z pozemného vojska, námorných a vzdušných síl, ozbrojené sily Českej republiky sa skladajú z armády, Vojenskej kancelárie prezidenta republiky a Hradnej stráže.
Základné zloženie ozbrojených síl vychádza predovšetkým z Vojenskej stratégie Slovenskej republiky a z materiálu „Ozbrojené sily Slovenskej republiky - model  2010“. Podkladom pre vypracovanie tohto návrhu zákona o ozbrojených silách boli  aj závery štúdie hodnotiacej komisie generála Garretta, spracovanej v máji 2000, kde sa v rámci hodnotenia obrany Slovenskej republiky uvádza, že „prítomnosť vojenských a polovojenských prvkov ozbrojených síl pod kontrolou troch samostatných ministerstiev (Ministerstva obrany Slovenskej republiky, Ministerstva vnútra Slovenskej republiky a Ministerstva dopravy, pôšt a  telekomunikácií Slovenskej republiky) komplikuje výcvik a plánovanie a porušuje princíp jednotného velenia v čase vojny“. 
Pri návrhu základného zloženia ozbrojených síl sa vychádzalo aj zo Zmluvy medzi štátmi, ktoré sú stranami Severoatlantickej zmluvy vzťahujúcej sa na štatút ich ozbrojených síl (NATO SOFA), ku ktorej Slovenská republika pristúpila Zmluvou medzi štátmi, ktoré sú stranami Severoatlantickej zmluvy a inými štátmi zúčastnenými v Partnerstve za mier vzťahujúcej sa  na štatút ich ozbrojených síl.
Z uvedených dôvodov Ministerstvo obrany Slovenskej republiky vypracovalo návrh zákona o ozbrojených silách, ktorý komplexne upravuje problematiku ozbrojených síl. 
Plán legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2001 uložil Ministerstvu obrany Slovenskej republiky vypracovať návrh  zákona o ozbrojených silách a predložiť na rokovanie vlády Slovenskej republiky.
Ministerstvo obrany Slovenskej republiky vypracovalo legislatívny zámer návrhu  zákona o ozbrojených silách, ktorý bol v marci 2001 predložený Legislatívnej rade vlády Slovenskej republiky, ktorá ho prerokovala a schválila 12. 6. 2001 a vláda Slovenskej republiky 22. 8. 2001.
Ústavný rámec pre právnu úpravu ozbrojených síl vytvára Ústava Slovenskej republiky. Slovenská republika ako zvrchovaný, demokratický a právny štát buduje ozbrojené sily, ktoré sú rozhodujúcim výkonným prvkom systému obrany Slovenskej republiky. V súlade so svojou obrannou stratégiou Slovenská republika nepovažuje žiadny štát za svojho nepriateľa a necíti sa byť žiadnym štátom ani koalíciou bezprostredne ohrozená. Aj ústavná úprava ozbrojených síl vychádza z uvedenej premisy. 
Podľa čl. 7 ods. 3 Ústavy sa Slovenská republika môže s cieľom zachovať mier, bezpečnosť a a demokratický poriadok, za podmienok ustanovených medzinárodnou zmluvou, zaradiť do organizácie vzájomnej kolektívnej bezpečnosti.
Ustanovenie čl. 13 ods. 1 Ústavy umožňuje ukladať povinnosti zákonom alebo na základe zákona, v jeho medziach a pri zachovaní základných práv a slobôd, medzinárodnou zmluvou podľa čl. 7 ods. 4, ktorá priamo zakladá práva a povinnosti fyzických osôb alebo právnických osôb alebo nariadením vlády podľa čl. 102 ods. 2. Vzhľadom na predmet právnej úpravy musí zákon o ozbrojených silách upravovať určité povinnosti, predovšetkým príslušníkov ozbrojených síl. Ustanovenie čl. 13 ods. 2 Ústavy vytvára možnosť upraviť medze základných práv a slobôd a to len zákonom a za podmienok ustanovených Ústavou. Čl. 37 ods. 4 Ústavy ustanovuje, že právo na štrajk nemajú o.i. aj príslušníci ozbrojených síl a čl. 54 obsahuje tiež určité obmedzujúce opatrenia v oblasti uplatňovania práv a slobôd aj pre príslušníkov ozbrojených síl. K takémuto obmedzeniu môže prísť výlučne na základe zákona. V katalógu základných práv a slobôd, ktoré ústava zaručuje je v ustanovení čl. 18 ods. 2 písm. b) uvedená výnimka zo zákazu nútených prác a nútených služieb vzťahujúca sa na vojenskú službu alebo inú službu ustanovenú zákonom namiesto povinnej vojenskej služby.
Obrana Slovenskej republiky je podľa ustanovenia čl. 25 ods. 1 Ústavy povinnosťou a vecou cti občanov. Zákon ustanoví rozsah brannej povinnosti. Ústavná úprava tiež v súlade s demokratickým ponímaním služby v ozbrojených silách a v súlade s rešpektovaním základných práv a slobôd uvádza zákaz vynucovania výkonu vojenskej služby, ak by jej výkon bol v rozpore so svedomím alebo náboženským vyznaním občana, ktorý podlieha brannej povinnosti.
Ústava v pôsobnosti ústavných orgánov zakotvuje určité právomoci vo vzťahu k ozbrojeným silám. Ustanovenie čl. 86 písm. d) zveruje do pôsobnosti Národnej rady Slovenskej republiky právomoc pred ratifikáciou vyslovovať súhlas s medzinárodnými zmluvami vojenskej povahy. Podľa čl. 86 písm. j) patrí do pôsobnosti Národnej rady Slovenskej republiky uznášať sa na vypovedaní vojny, ak je Slovenská republika napadnutá alebo ak to vyplýva zo záväzkov z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu a po skončení vojny o uzavretí mieru. Národná rada Slovenskej republiky vyslovuje súhlas na vyslanie ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky ak nejde o prípad uvedený v čl. 119 písm. p) Ústavy. Obdobne vyslovuje súhlas s prítomnosťou zahraničných ozbrojených síl na území Slovenskej republiky. 
Pre ústavné vymedzenie problematiky ozbrojených síl je tiež relevantná úprava postavenia prezidenta Slovenskej republiky a jeho právomocí vo vzťahu k ozbrojeným silám. Podľa čl. 102 ods. 1 písm. h) Ústavy prezident Slovenskej republiky vymenúva a odvoláva vyšších štátnych funkcionárov, medzi ktorých sa v zmysle nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky SP. ZN. PL. ÚS 32/95 publikovaného  v Zbierke zákonov Slovenskej republiky pod č. 4/1997 zaraďuje aj náčelník generálneho štábu Armády Slovenskej republiky, ktorý je na čele generálneho štábu ako hlavného orgánu velenia armády a v dôsledku toho mu bezprostredne podliehajú aj ďalší vojenskí velitelia, menovaní prezidentom Slovenskej republiky. Zákon priznáva prezidentovi Slovenskej republiky právomoc vymenúvať a odvolávať náčelníka generálneho štábu ozbrojených síl, ktorý sa týmto zákonom zriaďuje.
Podľa čl. 102 ods. 1 písm. k) Ústavy je prezident Slovenskej republiky hlavným veliteľom ozbrojených síl. Z uvedeného mu vyplýva postavenie nadriadeného všetkým príslušníkom ozbrojených síl, čo okrem iného implikuje jeho oprávnenie vydávať ozbrojeným silám rozkazy. Prezidentovi Slovenskej republiky patria ako hlavnému veliteľovi ozbrojených síl vojenské pocty. 
Vychádzajúc z takto vymedzeného postavenia hlavy štátu, návrh zákona o ozbrojených silách zaraďuje prezidenta Slovenskej republiky do sústavy orgánov velenia ozbrojeným silám a priznáva mu právomoc vydávať rozkazy a schvaľovať základný poriadok,  schvaľovať a vydávať Organizačný poriadok Vojenskej kancelárie prezidenta  Slovenskej republiky, zapožičiavať čestné a historické názvy vojenským útvarom a zväzkom a zapožičiavať bojové zástavy vojenským útvarom a zväzkom a na návrh ministra obrany Slovenskej republiky vymenúvať a odvolávať náčelníka Vojenskej kancelárie prezidenta republiky. 
Prezident Slovenskej republiky vypovedáva vojnu na základe rozhodnutia Národnej rady Slovenskej republiky, ak je Slovenská republika napadnutá alebo ak to vyplýva zo záväzkov z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu, a uzatvára mier. Mobilizáciu ozbrojených síl na návrh vlády Slovenskej republiky nariaďuje prezident Slovenskej republiky. Podľa čl. 102 ods. 2 rozhodnutie prezidenta vydané podľa písm. k), teda ako hlavného veliteľa ozbrojených síl je platné, ak ho podpíše predseda vlády Slovenskej republiky alebo ním poverený minister, v týchto prípadoch za rozhodnutie prezidenta zodpovedá vláda Slovenskej republiky. Inštitút kontrasignácie tak Ústava Slovenskej republiky viaže aj na individuálne akty hlavného veliteľa ozbrojených síl. 
V čl. 102 ods. 3 Ústava obsahuje blanketovú normu pre prijatie ústavného zákona, ktorý má upraviť podmienky vypovedania vojny, vyhlásenia vojnového stavu, vyhlásenia výnimočného stavu, vyhlásenia núdzového stavu a spôsob výkonu verejnej moci v čase vojny, vojnového stavu, a výnimočného stavu.
Podrobnosti o výkone ústavných právomocí prezidenta môže ustanoviť zákon.
Ak podľa čl. 105 Ústavy dôjde k situáciám, ktoré tento článok predpokladá v súvislosti s výkonom funkcie prezidenta Slovenskej republiky, prenesú sa niektoré právomoci na vládu Slovenskej republiky, pričom na predsedu vlády Slovenskej republiky prechádza hlavné velenie ozbrojených síl.
Vláda Slovenskej republiky ako vrcholný orgán výkonnej moci podľa čl. 119 písm. n) Ústavy rozhoduje v zbore o návrhu na vyhlásenie vojnového stavu, o návrhu na nariadenie mobilizácie ozbrojených síl, o návrhu na vyhlásenie výnimočného stavu a o návrhu na ich skončenie, o vyhlásení  a skončení núdzového stavu. Právomoc týkajúca sa vysielania ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky a vyslovovania súhlasu s prítomnosťou zahraničných ozbrojených síl na území Slovenskej republiky nie je zverená výlučne Národnej rade Slovenskej republiky. V ustanovení čl. 119 písm. p) sa ustanovuje, že vláda Slovenskej republiky rozhoduje v zbore o vyslaní ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky na účel humanitárnej pomoci, vojenských cvičení alebo mierových pozorovateľských misií, o súhlase s prítomnosťou zahraničných ozbrojených síl na území Slovenskej republiky na účel humanitárnej pomoci, vojenských cvičení alebo mierových pozorovateľ kých misií, o súhlase s prechodom zahraničných ozbrojených síl cez územie Slovenskej republiky. Dôvodová správa k uvedenému ustanoveniu Ústavy odôvodňuje takéto delenie právomocí z potreby vyššej operatívnosti rozhodovacej činnosti v prípadoch, keď si to okolnosti vyžadujú resp. keď je pobyt cudzích ozbrojených síl na našom území časovo limitovaný a účelovo vymedzený.
Vláda Slovenskej republiky podľa čl. 119 písm. p) Ústavy rozhoduje v zbore aj o vyslaní ozbrojených síl mimo územia  Slovenskej republiky ak ide o plnenie záväzkov z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu a to najdlhšie po dobu 60 dní; toto rozhodnutie vláda bezodkladne oznámi Národnej rade Slovenskej republiky. Vláda môže rozhodovať aj o ďalších otázkach, ak to ustanoví zákon. Návrh zákona o ozbrojených silách upravuje pôsobnosť vlády Slovenskej republiky ako orgánu riadenia ozbrojených síl v ustanovení § 7 ods. 3.
Ústavný súd Slovenskej republiky ako nezávislý súdny orgán ochrany ústavnosti rozhoduje podľa čl. 129 ods. 6 Ústavy o tom, či rozhodnutie o vyhlásení výnimočného stavu alebo núdzového stavu a na toto rozhodnutie nadväzujúce ďalšie rozhodnutia, boli vydané v súlade s ústavou alebo s ústavným zákonom. Uvedená ústavná úprava tak umožňuje preskúmať aj ústavnosť rozhodnutí, týkajúcich sa určenia, poslania, úloh ozbrojených síl ako aj ich použitia na riešenie uvedených stavov. Takéto rozhodnutie Ústavného súdu je záväzné pre všetky orgány verejnej moci, fyzické osoby alebo právnické osoby, ktorých sa týka, čím Ústava zabezpečuje efektívnosť kontroly ústavnosti preskúmavaných rozhodnutí.
Predkladaný návrh zákona o ozbrojených silách svojou problematikou nepatrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva uvedené v čl. 70 Európskej dohody o pridružení ani medzi priority odporúčané v Bielej knihe o obrane Slovenskej republiky.
V práve Európskej únie je problematika, ktorá sa navrhuje upraviť v návrhu zákona                  o ozbrojených silách  upravená v hlave I  čl. 6 bode 2 a v hlave V čl. 11 až 28 Zmluvy o Európskej únii zo 7. februára l992, ktorá nadobudla účinnosť l. novembra l993 v znení Amsterdamskej zmluvy z 2. októbra 1997, ktorá nadobudla účinnosť 1. mája 1999.
Okruh problematiky upravený v návrhu zákona o ozbrojených silách  sa týka aj oddielu II čl. 6 Európskej dohody o pridružení, uzatvorenej medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na strane jednej a Slovenskou republikou na strane druhej v októbri l993, ktorá nadobudla účinnosť l. februára l995. 
Zmluva o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy ustanovuje, že únia rešpektuje základné ľudské práva, ktoré zaručuje Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaný v Ríme 4. novembra l950, a ktoré vyplývajú z ústavných tradícií spoločných členských štátov ako všeobecné zásady Európskeho spoločenstva. Táto zmluva  upravuje v hlave V aj spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku, ktorá okrem spoločnej obrannej politiky sa vzťahuje aj na humanitárne a záchranné akcie, na nasadenie bojových jednotiek pri riešení kríz       a pri upevňovaní mieru v Európe.
Na základe porovnania s právom Európskej únie možno konštatovať, že úplná kompatibilita sa dosiahne až vstupom Slovenskej republiky  do Európskej únie.
 K doložke finančných, ekonomických, enviromentálnych vplyvov a vplyvov na zamestnanosť:
Predkladaný návrh zákona si nevyžiada v roku 2002 ani v nasledujúcich rozpočtových rokoch zvýšenie nárokov na štátny rozpočet. Súčasne možno konštatovať predpokladanú úsporu finančných nákladov, ktorá vyplýva z finančných kalkulácií vykonaných  rezortom ministerstva vnútra a ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií a ministerstva obrany v nadväznosti na materiál „Jednotné riadenie ozbrojených síl Ministerstvom obrany Slovenskej republiky spolu s návrhom zabezpečenia úloh, ktoré v súčasnosti plnia Vojská ministerstva vnútra a Železničné vojsko“, ktorý 15. 8. 2001 schválila uznesením vláda Slovenskej republiky.
Vzhľadom na uvedené sa predpokladajú nasledovné finančné  dôsledky  na štátny rozpočet:
-	v rokoch 2001 a 2002 sa nepredpokladajú žiadne finančné dôsledky na štátny rozpočet; finančné výdavky na jednotlivé druhy vojsk sa budú hradiť z rozpočtov tých ministerstiev, v ktorých pôsobnosti sú v súčasnosti,
-	v roku 2003 dôjde k predpokladanému zníženiu finančných výdavkov štátu vo výške minimálne 255 000 000 Sk. Ministerstvo financií Slovenskej republiky v medzirezortnom pripomienkovom konaní vo svojom stanovisku (listom č. 13641/2001-81) k návrhu zákona konštatovalo, že z hľadiska finančných dopadov na štátny rozpočet nemá pripomienky.
	 Predkladaný návrh zákona bol dňa 11.decembra 2001 v  súlade s § 51 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 303/1995 Z. z. o rozpočtových pravidlách v znení neskorších predpisov prerokovaný s Ministerstvom financií Slovenskej republiky, ktoré s ním  z hľadiska finančných  dôsledkov  na štátny rozpočet vyslovilo súhlas (záznam z rokovania).
	Vzhľadom na predmet právnej úpravy je posudzovanie ekonomického vplyvu predkladaného návrhu zákona bezpredmetné.
	Návrh zákona o ozbrojených silách Slovenskej republiky nepredpokladá žiadny enviromentálny vplyv.   
	Návrh zákona predpokladá nasledovný vplyv na zamestnanosť:
	V súlade s cit. uznesením vlády Slovenskej republiky budú zamestnanci Vojsk ministerstva vnútra prevedení k inému zamestnávateľovi, najmä do Hasičského a záchranného zboru. V rámci transformácie Železničného vojska sa predpokladá buď prevedenie k inému zamestnávateľovi  alebo skončenie pracovného pomeru výpoveďou zo strany zamestnávateľa. Uvedeným  uznesením vlády Slovenskej republiky  bolo ministrovi vnútra Slovenskej republiky a ministrovi dopravy, pôšt a telekomunikácií Slovenskej republiky uložené zabezpečiť transformáciu vojsk v pôsobnosti ich ministerstiev do 31. decembra 2002. 
V súlade so zákonom č. 106/1999 Z. z. o hospodárskom a sociálnom partnerstve bol návrh zákona o ozbrojených silách Slovenskej republiky listom č. p. SELP/K-774/3-54 predložený dňa 7.septembra 2001 Rade hospodárskej a sociálnej dohody Slovenskej republiky. Listom S RHSD č. 209/2001 tajomník Rady hospodárskej a sociálnej dohody Slovenskej republiky oznámil Ministerstvu obrany Slovenskej republiky, že predložený návrh zákona o ozbrojených silách Slovenskej republiky nebude na základe dohody sociálnych partnerov prijatej dňa 11. decembra 2001 na predsedníctve Rady hospodárskej a sociálnej dohody Slovenskej republiky  prerokovaný.

DOLOŽKA ZLUČITEĽNOSTI
návrhu zákona s právom Európskej únie

1)	Navrhovateľ zákona:
      Vláda Slovenskej republiky

2)	Názov návrhu  zákona: 
      Zákon o ozbrojených silách Slovenskej republiky

3)	V práve Európskej únie je problematika návrhu zákona upravená 
-	v hlave I, čl. 6, bod 2  a  v hlave V čl. 11 až 28 Zmluvy o Európskej únii v znení   Amsterdamskej zmluvy zo dňa  2. októbra 1997, ktorá  nadobudla účinnosť 1. mája 1999
-	v Európskej dohode o pridružení, uzatvorenej medzi Európskymi spoločenstvami a ich   členskými štátmi na strane jednej a Slovenskou republikou na strane druhej zo 4. októbra 1993,   ktorá nadobudla účinnosť 1. februára 1995  (Oddiel II, čl. 6)

4)	Predkladaný  návrh  zákona  svojou  problematikou 
       nepatrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva  uvedené   v  čl. 70  Európskej  dohody     o pridružení  a svojou problematikou nepatrí ani medzi priority odporúčané v Bielej knihe.

5)	Charakteristika  právnych  noriem  Európskej  únie, ktorými  je  upravená problematika návrhu zákona:
Hlava I,  čl.  6, bod  2  Zmluvy o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy  ustanovuje, že Únia  rešpektuje  základné  ľudské  práva,  ako  ich  zaručuje  Európsky  dohovor                      o  ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaný v Ríme dňa 4. novembra 1950 a ktoré vyplývajú z ústavných tradícií členských štátov ako základných princípov práva spoločenstva. 
Hlava V čl. 11 až 28 Zmluvy o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy upravuje spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku, ktorá sa okrem spoločnej obrannej politiky vzťahuje aj na humanitárne a záchranné úlohy, misie na udržanie mieru a bojové úlohy pri riešení kritických situácií vrátane nastolenia mieru..

6)	Vyjadrenie stupňa kompatibility s právnou normou Európskej únie:
Úplná kompatibilita sa dosiahne až vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie. 

Osobitná časť

K § 1
Navrhovaným ustanovením sa upravuje predmet zákona. Súčasná právna úprava spoločenských vzťahov, ktoré sa týkajú problematiky ozbrojených síl, nevyhovuje novým politickým, ekonomickým, spoločenským pomerom a integračným snahám Slovenskej republiky       o začlenenie sa do transatlantických bezpečnostných štruktúr. Táto právna úprava je navyše roztrieštená vo viacerých všeobecne záväzných právnych predpisoch upravujúcich jednotlivé aspekty ozbrojených síl. Zákon o ozbrojených silách Slovenskej republiky zabezpečí komplexnú úpravu tejto problematiky a súčasne vytvorí režim právnej regulácie tých právnych vzťahov, ktorých úprava v súčasnosti absentuje. Ide predovšetkým o vyslanie ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky a použitie vojenskej zbrane a vojenského zbraňového systému. 

K § 2 
V programovom vyhlásení deklarovala vláda Slovenskej republiky záujem Slovenskej republiky získať plnohodnotné členstvo v Severoatlantickej aliancii. Slovenská republika si  na zachovanie mieru a bezpečnosti a plnenie záväzkov vyplývajúcich z medzinárodných zmlúv, ktorými je Slovenská republika viazaná vytvára ozbrojené sily, ktoré budú  kompatibilné so zložením ozbrojených síl členských štátov Severoatlantickej aliancie. 
Ozbrojené sily tvoria príslušníci ozbrojených síl, ktorých právne vzťahy k Slovenskej republike upravuje osobitný predpis (zákon č. 370/1997 Z.z. o vojenskej službe v znení neskorších predpisov) a zamestnanci, ktorí sa podieľajú na plnení úloh ozbrojených síl a ich pracovnoprávne vzťahy (resp. štátnozamestnanecké vzťahy) upravujú osobitné predpisy (Zákon č. 311/2001 Z. z. Zákonník práce, Zákon  č. 312/2001 Z.z. o štátnej službe, Zákon  č. 313/2001 Z. z. o verejnej službe). Ústava Slovenskej republiky používa pojem „príslušníci ozbrojených síl“(napr. v čl. 37 ods. 4 ústavy) i napriek tomu, že všetky všeobecne záväzné právne predpisy v tejto oblasti používajú pojem „vojak“ (resp. vojaci). Z tohto dôvodu je potrebné v zákone použiť legislatívnu skratku „vojak“ na pojem „príslušník ozbrojených síl“.
Slovenská republika podpísala 11. augusta 1995 v Bruseli Zmluvu  medzi štátmi, ktoré sú stranami Severoatlantickej zmluvy, a inými štátmi zúčastnenými v Partnerstve za mier vzťahujúcu sa na štatút ich ozbrojených síl – NATO SOFA. Oznámenie o podpísaní tejto zmluvy bolo uverejnené v Zbierke zákonov Slovenskej republiky pod č. 324/1997 Z. z.; predmetná zmluva nadobudla platnosť 13.  januára 1996. 
 V článku 1 ods. 1 písm. a) tejto zmluvy  pojem ozbrojené sily znamená personál patriaci k pozemným, námorným alebo vzdušným ozbrojeným silám jednej zmluvnej strany, ktoré sa nachádzajú na území štátu druhej zmluvnej strany Severoatlantickej zmluvy v súvislosti s ich oficiálnymi povinnosťami za podmienky, že dve zmluvné strany, ktorých sa to týka, sa môžu dohodnúť, že určití jednotlivci, jednotky alebo formácie sa nebudú považovať za súčasť ozbrojených síl alebo nebudú zahrnutí do ozbrojených síl na účely tejto zmluvy. Návrh základných zložiek ozbrojených síl vychádza aj z predpokladaného nového modelu ozbrojených síl 2010.
	Ustanovením odseku 5 sa sleduje vytvoriť režim právnej úpravy právomocí ministra obrany Slovenskej republiky rozhodovať o niektorých otázkach súvisiacich najmä s vnútornou organizáciou vojenských útvarov a vojenských zväzkov, o regulácii počtov vojakov a zamestnancov týchto základných organizačných stupňov jednotlivých zložiek ozbrojených síl Slovenskej republiky, rozhodovať o ich dislokácii a tiež o ich logistickom zabezpečení. Navrhuje sa, aby minister obrany Slovenskej republiky rozhodoval o týchto otázkach na návrh náčelníka Generálneho štábu ozbrojených síl Slovenskej republiky, čím sa zabezpečuje nevyhnutné prepojenie rozhodovacej právomoci orgánu riadenia a orgánu velenia ozbrojeným silám.  
	Ustanovuje sa, že úlohy prezidenta Slovenskej republiky ako hlavného veliteľa ozbrojených síl zabezpečuje Vojenská kancelária prezidenta Slovenskej republiky a Čestná stráž prezidenta Slovenskej republiky, ktoré sú vojenskými útvarmi ozbrojených síl. Vzhľadom na špecifickosť úloh, ktoré plní Vojenská kancelária a Čestná stráž prezidenta Slovenskej republiky, a ktorých plnenie vyžaduje osobitné postavenie a osobitný systém subordinácie, navrhuje sa  im v odseku 6 priznať postavenie vojenských útvarov ozbrojených síl.  
 	Ich vnútorné organizačné členenie, rozmiestnenie a početné stavy vojakov a zamestnancov určuje prezident Slovenskej republiky ako hlavný veliteľ ozbrojených síl v Organizačnom poriadku Vojenskej kancelárie prezidenta Slovenskej republiky. Ďalej sa ustanovuje, že správu majetku štátu, ktorý je v užívaní ozbrojených síl vykonáva Ministerstvo obrany Slovenskej republiky. Určuje sa aj spôsob financovania ozbrojených síl v súlade so zákonom o štátnom rozpočte na príslušný  rozpočtový rok prostredníctvom rozpočtovej kapitoly Ministerstva obrany Slovenskej republiky. 
	Ustanovuje sa, že štát v konaní pred súdmi vo veciach ozbrojených síl zastupuje Ministerstvo obrany Slovenskej republiky. Týmto ustanovením sa vytvára zákonná úprava procesného zastupovania Slovenskej republiky, ako účastníka súdneho konania Ministerstvom obrany Slovenskej republiky, ak predmetom konania sú veci týkajúce sa ozbrojených síl.

K § 3 
Navrhuje sa nové slávnostné znenie vojenskej prísahy, v ktorom je už zapracovaná novela Ústavy Slovenskej republiky (ústavný zákon č. 90/2001 Z. z.). Ustanovuje sa, že nezloženie vojenskej prísahy vojakom povinnej služby nemá vplyv na plnenie povinností, ktoré mu vyplývajú z osobitného predpisu, teda zo zákona č. 370/1997 Z. z. o vojenskej službe v znení neskorších predpisov.  Uvedené ustanovenie sa navrhuje z toho dôvodu, že z aplikačnej praxe uplatňovania inštitútu vojenskej prísahy vznikli viaceré interpretačné problémy súvisiace s charakterom právnych účinkov jej zloženia resp. nezloženia vojakom povinnej vojenskej služby.  Z navrhovaného ustanovenia  teda vyplýva, že zloženie vojenskej prísahy vojakom povinnej služby nemá konštitutívne účinky pre jeho postavenie vojaka povinnej vojenskej služby. Vojakom sa stáva nie zložením vojenskej prísahy, ale prezentáciou, ktorá je upravená v návrhu zákona o brannej povinnosti.  

K  § 4 
Ustanovenia upravujú úlohy ozbrojených síl a zaručovanie obrany a bezpečnosti Slovenskej republiky ozbrojenými silami; upravuje sa tu tiež použitie ozbrojených síl podľa tohto zákona. 
Ozbrojené sily podľa tohto zákona zaručujú  obranu a bezpečnosť Slovenskej republiky pred vonkajším ozbrojeným napadnutím a plnenie úloh v rámci záväzkov vyplývajúcich                      z medzinárodných zmlúv, ktorými je Slovenská republika v oblasti obrany viazaná. V súčasnom období by sa ozbrojené sily mali pripravovať na plnenia úloh nielen v rámci bojových akcií, ale aj na plnenie úloh, ktoré vyplynú z nevojenských ohrození, mali by sa podieľať aj na zodpovednosti za bezpečnosť štátu ako takú, ktorá je širším pojmom ako obrana. Poslaním a povinnosťou ozbrojených síl je podieľať sa na plnení úloh pri predchádzaní krízam nevojenského charakteru, teda pri vzniku ktorých sa vyhlasuje núdzový stav alebo výnimočný stav. Podrobnosti týkajúce sa podmienok a rozsahu vyhlasovania týchto stavov, ako aj podrobnosti o opatreniach prijímaných na ich riešenie upravuje návrh ústavného zákona o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu. Definuje sa hlavná úloha ozbrojených síl, ktorou je zaručovať obranu a bezpečnosť Slovenskej republiky pred vonkajším ozbrojeným napadnutím cudzou mocou. Túto hlavnú úlohu návrh zákona zveruje ozbrojeným silám z toho dôvodu, že predstavujú rozhodujúci výkonný prvok systému obrany, spôsobilý čeliť vojenským ohrozeniam štátu, prejavujúcim sa najmä páchaním aktov vojnového násilia zo strany tzv. cudzej moci. Podrobnosti týkajúce sa vojny a vojnového stavu sú taktiež upravené v návrhu cit. ústavného zákona. V odseku 3 sa navrhuje, aby ozbrojené sily mohli v rámci humanitárnej pomoci a vojenských cvičení plniť úlohy aj mimo územia Slovenskej republiky, pričom sa táto možnosť podmieňuje vznikom záväzkov z medzinárodných zmlúv, ktorými je Slovenská republika viazaná.  Ozbrojeným silám sa tiež umožňuje plniť úlohy v mierových pozorovateľských misiách Organizácie Spojených národov, Organizácie pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe a Európskej únie a vojenských misií medzinárodných organizácií. 
		Ozbrojené sily možno v súlade s týmto zákonom použiť aj na  plnenie úloh ochrany                    a obrany objektov osobitnej dôležitosti a ďalších dôležitých objektov na obranu štátu, ochranu štátnej hranice, boj proti terorizmu, pátranie po lietadlách a pri záchrane ľudských životov, zabezpečenie leteckej prepravy vládou Slovenskej republiky určených ústavných činiteľov a na zabezpečenie leteckej zdravotníckej dopravy. 
Na základe žiadosti orgánov štátnej správy alebo obcí alebo vyšších územných celkov bude môcť  o okamžitom použití vojakov  a nevyhnutnej logistickej podpore na riešenie živelnej pohromy, havárie alebo katastrofy rozhodnúť v rozsahu určenej pôsobnosti veliteľ. Týmto ustanovením sa umožňuje operatívnejšie použitie ozbrojených síl pri miestnych a regionálnych ohrozeniach nevojenského charakteru. Rozsah pôsobnosti veliteľa pre takéto situácie určí minister obrany. Takúto právomoc minister obrany Slovenskej republiky nemá len v prípade, ak by bol týmto veliteľom prezident  Slovenskej republiky ako hlavný veliteľ ozbrojených síl.

K § 5
		Návrh zákona v tomto ustanovení osobitne vymedzuje úlohy Vojenskej kancelárie prezidenta Slovenskej republiky a úlohy Čestnej stráže prezidenta Slovenskej republiky. Ide predovšetkým o úlohy bezprostredne súvisiace s postavením prezidenta Slovenskej republiky, ako hlavného veliteľa ozbrojených síl podľa čl. 102 ods. 1 písm. k)  Ústavy Slovenskej republiky Úlohy Čestnej stráže prezidenta Slovenskej republiky sú vymedzené tak, aby umožňovali nielen plnenie funkcií protokolárnej povahy, ale aby  bola zabezpečená tiež ochrana hlavy štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu a obrana jeho sídla. Velenie Čestnej stráže  prezidenta Slovenskej republiky je prepojené s pôsobnosťou  Vojenskej kancelárie prezidenta Slovenskej republiky. 

K § 6 a 7
Keďže zákonom o ozbrojených silách Slovenskej republiky sa zruší zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 3/1993 Z. z. o zriadení Armády Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov, je potrebné v tomto zákone upraviť aj riadenie ozbrojených síl a velenie ozbrojeným silám. V týchto ustanoveniach sa vymedzuje pôsobnosť orgánov riadenia ozbrojených síl a v nadväznosti na ústavnú úpravu postavenia prezidenta Slovenskej republiky, ako hlavného veliteľa ozbrojených síl aj potreba jednoznačného vymedzenia jednotlivých stupňov velenia ozbrojeným silám. Vymedzuje sa pôsobnosť prezidenta Slovenskej republiky ako hlavného veliteľa ozbrojených síl a v jej rámci napr. aj vymenúvanie a odvolávanie náčelníka generálneho štábu ozbrojených síl a náčelníka Vojenskej kancelárie prezidenta Slovenskej republiky. 
Riadenie ozbrojených síl sa vymedzuje ako proces, v ktorom vláda Slovenskej republiky a Ministerstvo obrany Slovenskej republiky v rámci svojej pôsobnosti rozhodujú o početnom stave ozbrojených síl a o použití ozbrojených síl; usmerňujú činnosť ozbrojených síl, určujú ich početný stav, vnútorné organizačné členenie a ich rozmiestnenie a vo vymedzenom rozsahu vykonávajú kontrolu  ich činnosti.
Velenie ozbrojeným silám je proces, v ktorom veliteľ vydáva v rozsahu svojej pôsobnosti vojenské rozkazy na zabezpečenie plnenia úloh ozbrojených síl. 
Upravuje sa pôsobnosť Generálneho štábu ozbrojených síl Slovenskej republiky. Na čele generálneho štábu je náčelník generálneho štábu ozbrojených síl Slovenskej republiky, ktorý velí ozbrojeným silám Slovenskej republiky. Náčelníka generálneho štábu ozbrojených síl Slovenskej republiky ako vyššieho štátneho funkcionára vymenúva a odvoláva prezident Slovenskej republiky na návrh ministra obrany Slovenskej republiky. Zároveň sa ustanovuje jeho podriadenosť ministrovi obrany z dôvodu, že ministrovi obrany z ustanovenia zákona Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy v znení neskorších predpisov (tzv. kompetenčný zákon) vyplýva zodpovednosť za výstavbu a riadenie Armády Slovenskej republiky a podľa tohto návrhu ozbrojeným silám Slovenskej republiky. Táto subordinácia náčelníka generálneho štábu ministrovi obrany je nevyhnutná z hľadiska uplatňovania inštitútu tzv. civilného riadenia ozbrojených síl a predstavuje základný koncepčný prístup riadenia ozbrojených síl uplatňovaný v členských štátoch NATO. Aj napriek tomu, že prezident Slovenskej republiky nie je orgánom riadenia ozbrojených síl jeho kreačná právomoc vo vzťahu k náčelníkovi generálneho štábu vyplýva na základe Ústavy Slovenskej republiky z jeho postavenia hlavného veliteľa ozbrojených síl.  

K § 8
Právna úprava ozbrojených síl doteraz komplexne neupravovala otázky kontroly ozbrojených síl na zabezpečenie dohľadu nad stavom a činnosťou ozbrojených síl a realizáciou brannej politiky štátu, i keď možnosti tejto kontroly sú upravené vo viacerých všeobecne záväzných právnych predpisoch. Vzhľadom na špecifickosť postavenia ozbrojených síl ako ozbrojeného nástroja štátnej moci je ich kontrola nevyhnutná. 
Kontrola je upravená vo viacerých predpisoch napr. v zákone Národnej rady Slovenskej republiky č. 10/1996 Z. z. o kontrole v štátnej správe, zákone Národnej rady Slovenskej republiky č. 39/1993 Z. z. o Najvyššom kontrolnom úrade, zákone Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov, zákone č. 540/1990 Zb. o Generálnom inšpektorovi ozbrojených síl Českej a Slovenskej Federatívnej republiky.  Inštitút generálneho inšpektora ozbrojených síl sa doteraz v Slovenskej republike pri kontrole ozbrojených síl Národnou radou Slovenskej republiky  z citovaného zákona neuplatňuje a tento je „obsolétny“ (v zrušovacích ustanoveniach sa preto navrhuje zrušiť). 

K § 9
Toto ustanovenie vymedzuje prípravu ozbrojených síl. Hlavným cieľom prípravy ozbrojených síl je sformovať, rozvíjať a zdokonaľovať u každého vojaka vojensko-odbornú pripravenosť a psychickú odolnosť na plnenie úloh, jeho fyzickú zdatnosť a sociálnu, mravnú, intelektuálnu a kultúrnu vyspelosť. Základnou metódou prípravy je vojenské vyučovanie a výcvik, ktoré sa uskutočňujú predovšetkým na území Slovenskej republiky. Výcvik a vyučovanie je možné uskutočniť aj na území iných štátov (na zmluvnom základe a v súlade s platným právnym poriadkom zmluvných strán).
Ďalej sa ustanovuje, že podrobnosti o príprave ozbrojených síl na plnenie úloh ozbrojených síl a podrobnosti o vzdelávaní zamestnancov určí minister obrany, čím sa vytvárajú možnosti ustanoviť podmienky pre ich vycvičenosť a pripravenosť tak, aby pre nich boli stanovené presné kritériá, ako je tomu v členských štátoch NATO. 

K § 10
	 Ustanovenie vymedzuje mobilizáciu ozbrojených síl ako hromadné povolanie odvedencov, vojakov v zálohe a vojakov povinnej vojenskej služby, ktorým bol výkon vojenskej služby prerušený v súlade so zákonom o brannej povinnosti, na výkon mimoriadnej vojenskej služby                  a poskytnutie vecných prostriedkov a ubytovania právnickými osobami, fyzickými osobami oprávnenými na podnikanie a fyzickými osobami a na plnenie pracovnej povinnosti fyzickými osobami. Mobilizácia ozbrojených síl môže byť všeobecná alebo čiastočná. Mobilizácia ozbrojených síl sa nevzťahuje na občanov - mužov, ktorí majú brannú povinnosť, ale sú od výkonu povinnej vojenskej služby oslobodení a odsúdených vo výkone trestu odňatia slobody a občanov vo väzbe. 
Po nariadení mobilizácie ozbrojených síl sú štátne orgány, obce a vyššie územné celky, právnické osoby, fyzické osoby oprávnené na podnikanie a fyzické osoby povinné plniť úlohy vyplývajúce z mobilizačnej výzvy, ktorá obsahuje rozhodnutie prezidenta Slovenskej republiky o nariadení mobilizácie ozbrojených síl; mobilizačného oznámenia, ktoré obsahuje pokyny pre právnické osoby, fyzické osoby oprávnené na podnikanie a fyzické osoby na uskutočnenie mobilizácie ozbrojených síl a z povolávacích rozkazov.

K § 11 a 12
	Narastajúca medzinárodná spolupráca ozbrojených síl, ako aj snaha Slovenskej republiky o získanie členstva v Severoatlantickej aliancii si vyžaduje, aby zákon o ozbrojených silách upravil aj túto oblasť. 
	Podľa čl. 86 písm. j) Ústavy Slovenskej republiky do pôsobnosti Národnej rady Slovenskej republiky patrí uznášať sa o vypovedaní vojny, ak je Slovenská republika napadnutá alebo ak to vyplýva zo záväzkov z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu a po skončení vojny o uzavretí mieru, podľa písmena k) vysloviť súhlas na vyslanie ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky ak nejde o prípad uvedený v čl. 119 písm. p) a podľa písmena l) vysloviť súhlas s prítomnosťou zahraničných ozbrojených síl na území Slovenskej republiky.
Podľa čl. 119 písmena o) vláda Slovenskej republiky rozhoduje v zbore o vyslaní ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky na účel humanitárnej pomoci, vojenských cvičení alebo mierových pozorovateľských misií, o súhlase s prítomnosťou zahraničných ozbrojených síl na území Slovenskej republiky na účel humanitárnej pomoci, vojenských cvičení alebo mierových pozorovateľských misií, o súhlase s prechodom zahraničných ozbrojených síl cez územie Slovenskej republiky a podľa písmena p) vláda Slovenskej republiky rozhoduje                    v zbore o vyslaní ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky ak ide o plnenie záväzkov              z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu a to najdlhšie po dobu 60 dní; toto rozhodnutie vláda bezodkladne oznámi Národnej rade Slovenskej republiky.
Ozbrojené sily spolupracujú s ozbrojenými silami iných štátov na základe medzinárodných zmlúv, ktorými je Slovenská republika viazaná a členstva Slovenskej republiky v organizáciách vzájomnej kolektívnej bezpečnosti. Podľa navrhovaného znenia tohto ustanovenia sa vytvára možnosť spolupráce ozbrojených síl Slovenskej republiky s ozbrojenými silami iných štátov tak, aby na základe tejto kooperácie bola Slovenská republika schopná kolektívnej bojovej akcie. Takáto spolupráca ozbrojených síl, tiež vytvára základné predpoklady pre dosiahnutie potrebného stupňa interoperability ozbrojených síl čo je nevyhnutnou podmienkou pre schopnosť Slovenskej republiky aktívne sa podieľať na plnení úloh v organizácii vzájomnej kolektívnej bezpečnosti. Právnym základom pre takúto spoluprácu je medzinárodná zmluva, ktorou je Slovenská republika viazaná a samotné členstvo Slovenskej republiky v takejto organizácii.
	Návrh upravuje podmienky vyslania ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky ako aj obsah návrhu na ich rozhodnutie o vyslaní. Ustanovuje sa, že osoby pôsobiace vo vojenských útvaroch a vojenských zväzkoch vykonávajúce úlohy mimo územia Slovenskej republiky sa riadia právnym poriadkom Slovenskej republiky a sú povinné dodržiavať právne predpisy prijímajúceho štátu ak medzinárodné zmluvy neustanovujú inak. Návrh ustanovuje, že na vyslanie mimo územia Slovenskej republiky sa súhlas profesionálneho vojaka ozbrojených síl nevyžaduje. Vyslanie vojakov povinnej vojenskej služby na plnenie úloh mimo územia Slovenskej republiky sa vyžaduje v prípade, že ide o mierové pozorovateľské misie a mierové operácie. Zamestnanca, ktorý sa podieľa na plnení úloh ozbrojených síl možno vyslať mimo územia Slovenskej republiky len s jeho súhlasom. V tomto ustanovení sa ďalej upravuje, že vyslať vojakov  a zamestnancov mimo územia Slovenskej republiky je možné len po dosiahnutí  požadovanej úrovne vycvičenosti a odbornej pripravenosti podľa kritérií, ktoré určí minister obrany Slovenskej republiky. Týmto ustanovením sa má dosiahnuť toho, aby nebolo možné vyslať na plnenie úloh ozbrojených síl mimo územia Slovenskej republiky  nepripravených vojakov alebo zamestnancov.   

K § 13 
	V tomto ustanovení sa upravuje povinnosť vojaka použiť vojenskú zbraň alebo vojenský zbraňový systém. Súčasne sa ustanovuje účel ich použitia. Použitie vojenskej zbrane alebo vojenského zbraňového systému viaže návrh zákona na vydanie vojenského rozkazu, ktorého definičné vymedzenie obsahuje v § 74  zákon č. 370/1997 Z. z. o vojenskej službe v znení neskorších predpisov. Každý vojenský rozkaz, vrátane vojenského rozkazu na použitie vojenskej zbrane alebo vojenského zbraňového systému musí byť vydaný v súlade s Ústavou Slovenskej republiky s ústavnými zákonmi, zákonmi, ostatnými všeobecne záväznými právnymi predpismi a internými normatívnymi aktmi. Vojenský rozkaz vydáva služobný orgán a nadriadený vojak. Povinnosť vojaka použiť vojenskú zbraň alebo vojenský zbraňový systém je viazaná  predovšetkým na plnenie hlavnej úlohy ozbrojených síl t.j. na zaručenie obrany a bezpečnosti Slovenskej republiky. Používanie vojenskej zbrane a vojenského zbraňového systému je tiež nevyhnutné pri plnení úloh prípravy ozbrojených síl. Takáto povinnosť vojakovi vzniká tiež v prípade, ak mu bol vydaný vojenský rozkaz smerujúci k plneniu medzinárodno-právnych záväzkov Slovenskej republiky vyplývajúcich z medzinárodných zmlúv vojenskej povahy. 
	Návrh zákona vymedzuje čo sa rozumie vojenskou zbraňou. Vojenskou zbraňou je predovšetkým strelná zbraň; definuje ju § 3 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 246/1993 Z. z. o zbraniach a strelive v znení neskorších predpisov, pričom na účely navrhovaného ustanovenia postačuje, ak pôjde o ručnú palnú zbraň nabíjanú zozadu, v ktorej sa strela uvádza do pohybu okamžitým uvoľnením chemickej energie, ak kynetická energia strely dosahuje viac ako 7,5 joula a bola vyrobená po roku 1890. V uvedenom zmysle znie aj poznámka pod čiarou k odkazu na cit. zákon o zbraniach a strelive. Vojenskou zbraňou je tiež zbraň strieľajúca dávkou (napr.samopal, guľomet) a bodná a sečná zbraň (napr. vojenský bodák a vojenská šabľa). Vojenská zbraň zahŕňa aj zbrane hromadnej účinnosti, ktorými sú napr. bomby, strely a míny, či vojenské výbušniny. Výpočet takéhoto vojenského materiálu je uvedený v zákone č. 179/1998 Z. z. o obchodovaní s vojenským materiálom a o doplnení zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov.  Režim použitia vojenskej zbrane podľa tohto navrhovaného ustanovenia je nevyhnutné odlišovať od režimu použitia strelnej zbrane podľa ustanovenia § 16 návrhu zákona, kde použitie strelnej zbrane predstavuje použitie jedného z viacerých druhov donucovacích prostriedkov uvedených v § 14.     
Návrh zákona tiež uvádza definíciu vojenského zbraňového systému, ako aj  jeho použitie vojakmi vyslanými mimo územia Slovenskej republiky. Pri formulácii definície vojenského zbraňového systému sa vychádzalo zo služobnej pomôcky „Slovník pojmov a definícií NATO“ z roku 2000.

K § 14 až 17

	Z hľadiska komplexnosti právnej úpravy ozbrojených síl sa v týchto ustanoveniach  návrhu zákona ustanovujú jednotlivé druhy donucovacích prostriedkov a ich použitie. Vzhľadom na skutočnosť, že použitie donucovacích prostriedkov predstavuje často významný zásah do ústavne garantovaných základných práv a slobôd, návrh zákona precizuje podmienky, za ktorých možno tieto donucovacie prostriedky použiť. Ich použitie viaže  výlučne na plnenie úloh ozbrojených síl (tieto sú definované v § 4 návrhu zákona) a to v prípade vojaka len pokiaľ ide o výkon poriadkovej, strážnej, eskortnej alebo dozornej služby. Jednotlivé druhy donucovacích prostriedkov sú vymedzené výlučne na účely tohto zákona. Nositeľom oprávnenia použiť donucovacie prostriedky podľa tohto zákona je vojak, ale aj  zamestnanec spĺňajúci osobitné podmienky, ktoré sú uvedené v  § 8 až 10 a § 28, 32 a 33 zákona č. 379/1997 Z. z. o prevádzkovaní súkromných bezpečnostných služieb a podobných činností, o zmene a doplnení zákona č. 455/1991Zb.o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov (zákon o súkromných bezpečnostných službách) v znení neskorších predpisov. Na rozdiel od vojaka môže však zamestnanec použiť donucovacie prostriedky, vrátane strelnej zbrane len pokiaľ vykonáva strážnu službu alebo dozornú službu, a to za podmienok a v tých istých prípadoch v ktorých ich môže použiť vojak. Vzhľadom na skutočnosť, že použitie strelnej zbrane alebo iného donucovacieho prostriedku môže viesť k spôsobeniu ujmy na zdraví osoby, proti ktorej zákrok smeruje a tiež inej osoby sa v návrhu zákona osobitne upravujú povinnosti zakročujúceho vojaka alebo zamestnanca poskytnúť zranenej osobe prvú pomoc a zabezpečiť jej lekárske ošetrenie. Plnenie týchto povinností je podmienené okolnosťami vyskytujúcimi sa bezprostredne po vykonanom zákroku. Rovnako sa ustanovuje oznamovacia povinnosť vojaka alebo zamestnanca, ktorý použil donucovací prostriedok vo vzťahu k služobnému orgánu alebo nadriadenému vojakovi a v prípade zamestnanca vo vzťahu k vedúcemu zamestnancovi. 
Zákon tiež vytvára predpoklady pre zisťovanie súladu vykonaného zákroku so zákonom a ukladá povinnosť služobnému orgánu alebo nadriadenému vojakovi alebo vedúcemu zamestnancovi vyhotoviť o každom použití strelnej zbrane alebo iného donucovacieho prostriedku záznam a predložiť ho príslušnému prokurátorovi.    

K § 18
 
V záujme zabrániť vzniku právneho vákua pre  úpravu právnych vzťahov súvisiacich s predmetom tohto zákona uvádza zákon intertemporálne ustanovenia. V týchto ustanoveniach sa upravuje režim prechodu práv a povinností  vyplývajúcich z pracovnoprávnych vzťahov, ako aj úprava niektorých ďalších vzťahov, ktoré vznikli za účinnosti doterajších právnych predpisov. Ide predovšetkým o prechod práv a povinností vyplývajúcich z pracovnoprávnych zamestnancov, ktorí v súčasnosti plnia úlohy Armády Slovenskej republiky a o prechod práv a povinností vyplývajúcich z  pracovnoprávnych vzťahov zamestnancov Vojsk ministerstva vnútra a Železničného vojska, ktoré sa k 31.decembru 2002 zrušujú. Prechodné obdobie medzi nadobudnutím účinnosti zákona a zrušením uvedených vojsk sa navrhuje v súlade s uznesením vlády Slovenskej republiky č. 752 z 15. 8. 2001, ktorým vláda Slovenskej republiky schválila materiál „Jednotné riadenie ozbrojených síl Ministerstvom obrany Slovenskej republiky spolu s návrhom zabezpečenia úloh, ktoré v súčasnosti plnia Vojská ministerstva vnútra a Železničné vojsko.“ Na prechod práv a povinností z pracovnoprávnych vzťahov zamestnancov zrušovaných vojsk sa navrhujú aplikovať príslušné ustanovenia Zákonníka práce, ktoré vytvárajú všeobecný režim právnej regulácie prechodu takýchto práv a povinností v prípadoch, v ktorých zaniká pôvodný zamestnávateľ a má právneho nástupcu resp. ak sa prevádza zamestnávateľ alebo jeho úloha alebo činnosť k inému zamestnávateľovi. 
 Ďalej sa ustanovuje, že vojenská prísaha zložená podľa doterajších predpisov je považovaná za zloženú podľa tohto zákona. 

K § 19
	Navrhuje sa zrušiť zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 3/1993 Z. z. o zriadení Armády Slovenskej republiky  v znení neskorších predpisov, ustanovenia  § 175 až 178 zákona č. 370/1997 Z. z. o vojenskej službe, ktoré sa recipujú do tohto zákona a § 1 ods. 4 zákona Národnej rady Slovenskej republiky  č. 16/1993 Z. z. o Kancelárii prezidenta Slovenskej republiky.

K § 20
 	Účinnosť právnej úpravy sa navrhuje dňom 1.marca 2002.