Predkladacia správa

Návrh na prístup Slovenskej republiky k Severoatlantickej zmluve (ďalej len „zmluva“) je predkladaný na základe uznesenia Národnej rady SR č. 203 z 28. februára 2003, ktoré ukladá vláde SR predložiť na rokovanie NR SR návrh na prístup SR k zmluve po podpise prístupového protokolu členskými štátmi Organizácie Severoatlantickej zmluvy (ďalej len „NATO“) a na základe uznesenia vlády SR č. 36 z 15. januára 2003, bod B.2., ktoré ukladá ministrovi zahraničných vecí pripraviť podmienky k pristúpeniu SR k tejto zmluve.
SR sa usiluje o členstvo v NATO už od svojho vzniku. V Bezpečnostnej stratégii SR je dosiahnutie plnohodnotného členstva SR v NATO definované ako životný záujem SR. Vstup SR do NATO si viacero vlád SR stanovilo ako strategickú prioritu slovenskej zahraničnej politiky a získanie plnohodnotného členstva v tejto organizácii ako uskutočnenie zásadného bezpečnostného záujmu Slovenska. SR sa postupne zapájala do viacerých programov a projektov NATO a operácií NATO na Balkáne, ktorých cieľom bolo posilniť spoluprácu medzi členskými štátmi NATO a partnerskými krajinami, ktoré o to prejavili záujem a rozširovať oblasť demokracie, bezpečnosti a prosperity v euroatlantickej oblasti. Pôvodný zámer SR vstúpiť do NATO spolu s ostatnými krajinami Višegrádskej skupiny v r. 1997-1999 sa nenaplnil z vnútropolitických dôvodov, ktoré viedli k vynechaniu SR z pozvania k vstupu do NATO, ako aj EÚ. Až washingtonský summit NATO v roku 1999 zaradil SR späť medzi serióznych uchádzačov o členstvo v NATO a odvtedy patrí SR svojou politickou aj vojenskou pripravenosťou medzi najvážnejších uchádzačov o členstvo v NATO.
SR sa posledných niekoľko rokov aktívne pripravovala na členstvo v NATO prostredníctvom zapojenia sa do Akčného plánu pre členstvo. Dňa 21. novembra 2002 na zasadnutí hláv štátov a predsedov vlád NATO v Prahe bolo Slovensko oficiálne, spolu s Bulharskom, Estónskom, Litvou, Lotyšskom, Rumunskom a Slovinskom, pozvané na začatie prístupových rozhovorov s NATO. Po dvoch kolách týchto rozhovorov bol dňa 26. marca 2003 v sídle NATO v Bruseli podpísaný všetkými členskými krajinami NATO Protokol k zmluve o pristúpení SR (ďalej len „prístupový protokol“). Týmto aktom sa začal proces právneho prístupu SR k zmluve. Prístupový protokol nadobudne platnosť, keď každá zmluvná strana oznámi vláde Spojených štátov amerických, že ho ratifikovala. Následne generálny tajomník NATO z poverenia všetkých zmluvných strán oznámi vláde SR pozvanie na pristúpenie k zmluve. V súlade s článkom 10 zmluvy sa SR stane zmluvnou stranou dňom uloženia jej listiny o pristúpení u vlády Spojených štátov amerických, ktoré sú depozitárom zmluvy.
Základný právny rámec pre prístup k Severoatlantickej zmluve je daný čl. 7 ods. 3 Ústavy SR, podľa ktorého sa SR môže s  cieľom  zachovať  mier, bezpečnosť  a  demokratický  poriadok  za  podmienok  ustanovených medzinárodnou zmluvou zaradiť do organizácie vzájomnej kolektívnej bezpečnosti. Zároveň v zmysle čl. 7 ods. 4 Ústavy SR je Severoatlantická zmluva medzinárodnou politickou zmluvou, ako i medzinárodnou zmluvou vojenskej povahy. So zmluvou musí v súlade s čl. 86 písm. d Ústavy SR vysloviť súhlas NR SR. Zmluva priamo nezakladá práva alebo povinnosti fyzických osôb alebo právnických osôb. Predložený návrh zmluvy nemá finančný, ekonomický ani  environmentálny vplyv a nemá vplyv na zamestnanosť.