D Ô V O D O V Á    S P R Á V A

Všeobecná časť

I

Navrhovaný ústavný zákon obsahovo vychádza z Bezpečnostnej stratégie Slovenskej republiky a sleduje zaručenie bezpečnosti štátu, t. j. jeho zvrchovanosti, územnej celistvosti a nedotknuteľnosti hraníc,  ako aj zachovávanie demokratických základov štátu, udržanie vnútornej bezpečnosti a poriadku v štáte a ochranu života a zdravia občanov. Nevyhnutným predpokladom na to je prijímanie opatrení v oblasti obrany a bezpečnosti štátu, zachovanie mieru a bezpečnosti v strednej Európe vrátane plnohodnotného členstva Slovenskej republiky v Severoatlantickej aliancii  a  Európskej únii. 
Navrhovaný ústavný zákon zároveň napĺňa programové vyhlásenie, v ktorom sa vláda zaviazala presadiť optimálny variant zachovania mieru a bezpečnosti Slovenskej republiky. Individuálne zachovávanie bezpečnosti Slovenskej republiky v plnom rozsahu by bolo v zmenenej geopolitickej situácii neúčinné, preto sa Slovenská republika snaží o získanie plnohodnotného členstva v Severoatlantickej aliancii. Splnenie týchto cieľov predpokladá realizovať úlohy a opatrenia nielen v  oblasti vnútornej a zahraničnej politiky, ale aj v právnom poriadku Slovenskej republiky.

II

Navrhovaný ústavný zákon vykonáva čl. 51 ods. 2 a čl. 102 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení ústavného zákona č. 90/2001 Z. z. Z týchto článkov ústavy vyplýva, že ústavným zákonom treba upraviť
- podmienky a rozsah obmedzenia základných práv a slobôd a rozsah povinností v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu,
- podmienky vypovedania vojny a vyhlásenia vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu,
- spôsob výkonu verejnej moci v čase vojny, vojnového stavu a výnimočného stavu.
Základné práva a slobody občanov upravuje ústava v prvej a druhej hlave. Navrhovaný ústavný zákon v ustanoveniach o obmedzení základných práv a slobôd jednak zohľadňuje základné pravidlo uvedené v čl. 13 ods. 3 a 4 ústavy a jednak vo väčšine prípadov vychádza už z existujúcich obmedzení vyjadrených v čl. 16 ods. 1, čl.18 ods. 2 písm. b) až d), čl.20 ods. 4, čl.21 ods. 3,čl.22 ods. 2, čl. 23 ods. 2,čl. 24 ods. 4,čl. 26 ods. 4, čl.28 ods. 2,čl. 29 ods. 3, čl.37 ods. 3 ústavy. Druhová skladba obmedzení a uložených povinností vychádza z historických skúseností a v absolútnej väčšine prípadov je zhodná s obmedzeniami, aké boli použité vo vojnách, výnimočných a núdzových stavoch v histórii aj v súčasnosti demokratických štátov. 
Z hľadiska organizačného zabezpečenia ústavného zákona vychádza navrhovaný ústavný zákon z existujúcich ústavných zákonov, ktorým ponecháva ich zákonné oprávnenia.                  
Zmeny sú
- vo vymedzení oprávnení Parlamentnej rady, ktorá plní úlohy Národnej rady Slovenskej republiky v čase, keď sa v dôsledku vojny, vojnového stavu alebo výnimočného stavu z objektívnych dôvodov nemôže zísť Národná rada Slovenskej republiky; ide o istú obdobu bývalého Stáleho výboru Národného zhromaždenia za predvojnovej Československej republiky alebo Predsedníctva Národného (príp. po roku 1968 Federálneho) zhromaždenia s tým rozdielom, že nejde o stály orgán,
- vo vymedzení oprávnení Bezpečnostnej rady, ktorá plní úlohy vlády Slovenskej republiky v čase, keď sa v dôsledku vojny, vojnového stavu alebo výnimočného stavu z objektívnych dôvodov nemôže zísť vláda Slovenskej republiky, pričom nejde o stály orgán, 
- vo vymedzení oprávnení bezpečnostných rád krajov ako orgánov, ktorých činnosť je podmienená vypovedaním vojny alebo vyhlásením vojnového stavu, výnimočného stavu alebo núdzového stavu na území kraja,
- v zrušení Rady obrany štátu a rád obrany krajov a okresov ako stálych orgánov.

III

Tento návrh ústavného zákona bol schválený 12. marca 2001 uznesením  40. schôdze Rady obrany štátu. 
Tento návrh ústavného zákona bol predložený 7. septembra 2001 na rokovanie Rady hospodárskej a sociálnej dohody.

IV

Navrhovaný ústavný zákon nevyžaduje nové nároky na štátny rozpočet ani na plán práce, pretože činnosť nových orgánov sa zabezpečí z administratívnych, technických, finančných a personálnych zdrojov existujúcej Rady obrany štátu a krajských a okresných rád obrany.
Iným ústavným orgánom výdavky nevzniknú, pretože navrhovaným ústavným zákonom sa nemenia ich ústavné oprávnenia podľa štvrtej až ôsmej hlavy ústavy.
     	Túto skutočnosť akceptovalo Ministerstvo financií Slovenskej republiky v liste č. 7944/2000-81. 

Doložka zlučiteľnosti
 návrhu ústavného zákona s právom Európskej únie

1.	Navrhovateľ zákona: vláda Slovenskej republiky.
2.	Názov návrhu zákona: ústavný zákon o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu.
3.	V práve Európskej únie je problematika návrhu ústavného zákona upravená v hlave I čl. 6 bod 1 a 2 a v hlave V čl. 11 až 28 Zmluvy o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy. Okruh problematiky upravený v návrhu ústavného zákona sa týka aj oddielu II čl. 6 Európskej dohody o pridružení.
4.	Predložený návrh ústavného zákona svojou problematikou nepatrí medzi prioritné oblasti aproximácie práva uvedené v čl. 70 Európskej dohody o pridružení a svojou problematikou nepatrí ani medzi priority odporúčané v Bielej knihe.
5.	Charakteristika právnych noriem Európskej únie, ktorými je upravená problematika návrhu ústavného zákona:
Hlava I čl. 6 body 1 a 2 Zmluvy o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy ustanovuje, že Európska únia  je založená na zásadách slobody, demokracie, právneho štátu a rešpektovania ľudských práv a základných slobôd, na zásadách, ktoré sú spoločné členským štátom. Európska únia rešpektuje základné ľudské práva, ktoré zaručuje Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd, podpísaný v Ríme 4. novembra l950, a ktoré vyplývajú zo spoločných ústavných tradícií. 
       	Hlava V čl. 11 až 28 Zmluvy o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy upravuje problematiku spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky.
6. Vyjadrenie stupňa kompatibility s právnou normou Európskej únie:
     Zmluva o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy,  hlava I  čl.  6 body  1 a 2, hlava V čl. 11 až 28
stupeň: čiastočná.
Úplnú kompatibilitu so všetkými ustanoveniami hlavy V Zmluvy o Európskej únii v znení Amsterdamskej zmluvy bude možné dosiahnuť až vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie.

Osobitná časť

K čl. 1 
Ustanovením sa určujú základné ciele Slovenskej republiky (odsek 1), základné úlohy verejnej moci (odsek 2) a základná zásada činnosti ústavných orgánov (odsek 3) vo vzťahu k predmetu úpravy vychádzajúcemu z čl. 51 ods. 2 a čl. 102 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky. 
Odsek 1 je vstupným ustanovením k vymedzeniu podmienok na vypovedanie vojny a na vyhlásenie vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu. Tieto podmienky sú uvedené ďalej v čl. 2 ods. 1, v čl. 3 ods. 1, v čl. 4 ods. 1 a v čl. 5 ods. 1 navrhovaného ústavného zákona.
Odsek 2 je vstupným ustanovením k úprave obmedzení základných práv a slobôd a  rozsahu povinností. Táto úprava je podrobne upravená v čl. 2 ods. 3, v čl. 3 ods. 3,  v čl. 4 ods. 4 a v čl. 5 ods. 3 navrhovaného ústavného zákona.
Odsek 3 vyjadruje základné pravidlo, že aj v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu vykonávajú svoje ústavné oprávnenie tie isté ústavné orgány ako v čase mieru a že aj v tomto čase sa musia rešpektovať základné práva a slobody občanov. Nevyhnutné odchýlky v organizácii a v činnosti verejnej moci, ktoré si vyžadujú jednotlivé mimoriadne situácie, sú podrobne upravené v čl. 6 až 9 navrhovaného ústavného zákona.

K čl. 2 
Ustanovenie upravuje reakciu na najzávažnejšie vojenské ohrozenie Slovenskej republiky – na vojnu. Na vypovedanie vojny sa vyžaduje vypovedanie vojny alebo napadnutie Slovenskej republiky cudzou mocou, ktorá  naruší jej bezpečnosť a zvrchovanosť, územnú celistvosť alebo nedotknuteľnosť jej hraníc, alebo ak to vyplýva zo záväzkov z medzinárodných zmlúv  o spoločnej obrane proti napadnutiu. Podľa navrhovanej ústavnej úpravy možno teda vypovedať vojnu z dvoch dôvodov. 
Prvým dôvodom je vykonanie aktu vojnového násilia, ktorý vykazuje znaky agresie podľa definície schválenej Organizáciou Spojených národov v roku 1974, t. j. narušenie bezpečnosti, zvrchovanosti, územnej celistvosti alebo nedotknuteľnosti hraníc štátu. Druhým dôvodom je plnenie záväzkov vyplývajúcich z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu, čím by Slovenská republika uplatňovala právo na kolektívnu obranu v súlade s Chartou  Organizácie Spojených národov.  
	Vojnu vypovedá v zmysle Ústavy Slovenskej republiky prezident Slovenskej republiky na základe rozhodnutia Národnej rady Slovenskej republiky. Prezident Slovenskej republiky, ako hlavný veliteľ ozbrojených síl môže na návrh vlády Slovenskej republiky v čase vojny nariadiť mobilizáciu ozbrojených síl.
            Vojna je mimoriadne a najnebezpečnejšie ohrozenie štátu, pretože v nej ide o podstatu štátu a o prežitie jej obyvateľstva. Preto treba obrane a bezpečnosti podriadiť celý chod štátu, zapojiť nielen ozbrojené sily, ale aj ostatné zložky štátneho mechanizmu a obyvateľstvo. Záujem prežitia štátu a jeho obyvateľstva je vyšším záujmom, ktorý ospravedlňuje určité dočasné obmedzenia základných práv a slobôd, ako ich zaručuje ústava. V odseku 3 sa vymedzujú pravidlá na ich obmedzenie. 
 	Základným pravidlom podľa odseku 3 je, že základné práva a slobody možno obmedziť len v nevyhnutnom rozsahu a na nevyhnutný čas. To znamená, že samotný fakt vypovedania vojny neznamená úplnú negáciu ústavných práv. V prípade vypovedania vojny cudzej moci, ktorá bezprostredne nemá sily a prostriedky na zasiahnutie  územia Slovenskej republiky, nemusí dôjsť na našom území k obmedzeniu základných práv a slobôd, ktoré sú uvedené v jednotlivých písmenách odseku 3.
Ďalším pravidlom podľa odseku 3 je, že zoznam obmedzení je maximálnym výpočtom (hornou hranicou), ktorú nikdy nemožno prekročiť. Neprichádza preto do úvahy ešte iné obmedzenie, než je uvedené v odseku 3. Podľa priebehu vojny možno uplatniť jedno alebo niekoľko uvedených obmedzení základných práv a slobôd.
Odsek 4 upravuje rozsah oprávnení voči príslušníkom ozbrojených síl (ďalej len „vojak“).  Tento odsek sa netýka osôb, ktoré nie sú vojakmi alebo aspoň odvedencami. Mobilizácia ozbrojených síl je hromadné povolanie vojakov, odvedencov, vojakov v zálohe a vojakov povinnej vojenskej služby, ktorým bol výkon vojenskej služby prerušený na výkon mimoriadnej služby. Mobilizácia sa vykonáva na  doplnenie počtov vojakov na plnenie úloh zabezpečenia obrany štátu; mobilizácia môže byť všeobecná alebo čiastočná.
Vzhľadom na to, že ide o napadnutie štátu ako celku, možno vypovedať vojnu  iba na celom území Slovenskej republiky.
 
K čl. 3 
Vyhlásenie vojnového stavu prichádza do úvahy vtedy, keď bezprostredne hrozí napadnutie cudzou mocou a jeho účelom je umožniť prijatie a realizovanie opatrení, ktoré budú spôsobilé eliminovať alebo podstatne znížiť riziko vojny, alebo sa pripraviť na napadnutie a obranu štátu. Vojnový stav je stav všeobecnej prípravy na vojnu, ktorý zasahuje celé územie Slovenskej republiky a týka sa tak ozbrojených síl, vrátane ich vojakov v zálohe a mimo výkonu vojenskej služby, ako aj všetkých orgánov štátu s účinkom na celé obyvateľstvo.
Vojnový stav sa môže skončiť vypovedaním vojny a vtedy prichádza do úvahy úprava podľa čl. 2, alebo pominutím nebezpečenstva ohrozenia a jeho odvolaním alebo uplynutím času, na ktorý bol vyhlásený, bez potreby jeho predĺženia. 
Obmedzenia základných práv a slobôd uvedené v odseku 3 sú prispôsobené stavu ohrozenia. V čase vojnového stavu nie sú na území štátu cudzie sily, nie sú spôsobené straty na životoch ani škody na majetku. Tejto skutočnosti sú prispôsobené aj obmedzenia  základných práv a slobôd, takže niektoré z tých, ktoré prichádzajú do úvahy, za vojny chýbajú. 

K čl. 4 
Ustanovenie upravuje podmienky, za ktorých môže prezident Slovenskej republiky na návrh vlády Slovenskej republiky vyhlásiť výnimočný stav a jeho skončenie v súlade s čl. 102 ods. 1 písm. m) Ústavy Slovenskej republiky. Ustanovuje sa čas trvania výnimočného stavu a možnosť jeho predĺženia prezidentom Slovenskej republiky na návrh vlády Slovenskej republiky v prípade, ak vzniknú nové okolnosti, ktoré bezprostredne súvisia s dôvodmi, pre ktoré bol výnimočný stav vyhlásený. Ustanovením sa upravuje, že výnimočný stav možno vyhlásiť len v obvode ohrozeného územia, čím sa vylúči možnosť jeho neopodstatneného rozširovania na širšie územie, než je nevyhnutne potrebné. 
 	Podmienkou pre uplatnenie právomoci prezidenta Slovenskej republiky vyhlásiť výnimočný stav je, ak hrozí, že dôjde alebo došlo k teroristickému útoku alebo k inému násilnému protiprávnemu konaniu, ktoré svojím rozsahom narušuje alebo ohrozuje vnútorný poriadok a bezpečnosť štátu. Právomoc je v zmysle čl. 102 ods. 1  písm. m) Ústavy Slovenskej republiky vyhlásiť výnimočný stav zverená prezidentovi Slovenskej republiky a jej uplatnenie je viazané na návrh vlády Slovenskej republiky. Výkon uvedených právomocí prezidenta Slovenskej republiky a vlády Slovenskej republiky viaže návrh ústavného zákona na hrozbu vzniku alebo na vznik vymedzených právnych skutočností spôsobilých svojim rozsahom ohroziť alebo narušiť vnútorný poriadok a bezpečnosť štátu. Na vyhlásenie výnimočného stavu postačuje hoci len možná hrozba teroristického útoku alebo iného násilného protiprávneho konania. Návrh ústavného zákona ako osobitný prípad násilného protiprávneho konania ohrozujúceho alebo narušujúceho vnútorný poriadok a bezpečnosť štátu uvádza teroristický útok.
Ďalej sa ustanovuje, že z dôvodu štrajku, výluky alebo inej protestnej akcie nemožno vyhlásiť výnimočný stav. Dôvodom navrhovaného ustanovenia odseku 3 je zabránenie zneužitiu inštitútu výnimočného stavu v čase, keď občania uplatnia právo  na štrajk zaručené v čl. 37 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky.
Rozsah obmedzenia základných práv a slobôd pri výnimočnom stave je menší, ako pri vojne a vojnovom stave, pretože výnimočný stav možno podľa odseku 1 vyhlásiť z dôvodu vzniku alebo trvania kvalifikovaného protiprávneho konania, ktorým sa narušuje, príp. ohrozuje vnútorný poriadok a bezpečnosť štátu v nevyhnutnom rozsahu. 
Navrhuje sa (odsek 5), aby prezident Slovenskej republiky ako hlavný veliteľ ozbrojených síl  mohol na návrh vlády Slovenskej republiky aj počas vyhláseného výnimočného stavu nariadiť výkon mimoriadnej služby vojakom, ako aj povolanie vojakov v zálohe na výkon mimoriadnej služby 
Rozsah zabezpečovania vecných prostriedkov a ich poskytovanie, ako aj náhrady za poskytnuté vecné prostriedky ustanoví osobitný zákon o hospodárskej mobilizácii, ktorý pripravuje Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky. Tento zákon ustanoví aj konkrétne orgány štátnej správy na ústrednej a miestnej úrovni, ktorým sa takáto pôsobnosť zveruje a súčasne sa vymedzí jej rozsah. 
Ďalej sa ustanovuje, že počas výnimočného stavu nemožno v územnom obvode, v ktorom je vyhlásený výnimočný stav, vyhlásiť štrajk alebo výluku, ktoré sú upravené v zákone                  č. 2/1991 Zb. o kolektívnom vyjednávaní v znení neskorších predpisov, alebo inú protestnú akciu, v ktorej dôsledku by sa v obvode ohrozeného územia zhoršila bezpečnosť. Uvedená  úprava je nevyhnutná najmä z dôvodu nezhoršovania vzniknutej krízovej situácie a jej možného zneužívania, napr. drancovanie obchodov, rabovanie opustených domov, čiastočné alebo úplné zastavenie práce zamestnávateľom  a následné hromadné prepúšťanie zamestnancov z práce,  ktoré môžu byť sprievodným javom štrajku, výluky alebo  inej protestnej akcie. 
	 
K čl. 5 
V súlade s ustanovením čl. 102 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky sa vymedzujú podmienky  vyhlasovania núdzového stavu.  Pojem núdzový stav alebo stav núdze je vymedzený v platnom právnom poriadku  vo viacerých zákonoch, napr. v zákone č. 70/1998 Z. z. o energetike, v Devízovom zákone, v zákone Národnej rady Slovenskej republiky č. 84/1994 Z. z. o Slovenskom Červenom kríži a o ochrane znaku a názvu Červeného kríža. Až touto ústavnoprávnou úpravou navrhovanou v nadväznosti na citované ustanovenie  Ústavy Slovenskej republiky  sa umožňuje výlučne v obvode ohrozeného  územia štátu a za podmienok uvedených v tomto ústavnom zákone vyhlásiť núdzový stav.
	Núdzový stav sa vymedzuje v najširšom chápaní tak, aby postihoval všetky možné udalosti, ktoré by mohli svojou intenzitou, charakterom a rozsahom ohroziť životy a zdravie, životné prostredie alebo značné majetkové hodnoty (napr. povodne, technologické havárie a katastrofy); tento stav môže vzniknúť aj závažným ohrozením zásobovania životne dôležitými potrebami (potraviny, pitná voda), energiou a palivami. Ustanovuje sa, že núdzový stav možno vyhlásiť len na ohrozenom území, čím sa vylúči možnosť jeho neopodstatneného rozširovania. 
Ustanovuje sa, že núdzový stav možno vyhlásiť na nevyhnutný čas, najdlhšie na 90 dní.                 Uvedenou úpravou sa vytvárajú podmienky pre štátne orgány, obce a vyššie územné celky, aby v prípade rozsiahlej živelnej pohromy, havárie alebo katastrofy získali širší časový priestor na riešenie vzniknutej udalosti. Pri vymedzení dôvodov na vyhlásenie núdzového stavu sa vychádza z právnych pojmov, ktorých zákonná úprava je doteraz uvedená najmä v zákone Národnej rady Slovenskej republiky č. 42/1994 Z. z. o civilnej ochrane obyvateľstva v znení neskorších predpisov.
Vláda Slovenskej republiky  vyhlási a skončí núdzový stav v súlade s ustanovením čl. 119 písm. n) Ústavy Slovenskej republiky za podmienok uvedených v tomto návrhu ústavného zákona. 
Pri vyhlásení núdzového stavu alebo počas jeho trvania návrh ústavného zákona v súlade s ustanoveniami Ústavy Slovenskej republiky utvára podmienky na obmedzenie vlastníckeho práva, nedotknuteľnosti obydlia, slobody pohybu a pobytu, právo slobodne sa zhromažďovať, právo pokojne sa združovať (politické práva), výkon určitých povolaní alebo činností, právo na spravodlivé a uspokojujúce pracovné podmienky a právo slobodne sa združovať (hospodárske, sociálne a kultúrne práva) len v nevyhnutne potrebnom rozsahu, ktorý vychádza z účelu núdzového stavu. Základným cieľom je odstrániť protiprávny stav a ochrániť obyvateľstvo a majetok.
V súlade s princípom pozitívneho vymenovania sa v odseku 3 návrhu  ústavného zákona vymedzuje súpis základných práv a slobôd, ktoré môže vláda Slovenskej republiky obmedziť 
na ohrozenom území pri vyhlásení núdzového stavu alebo počas jeho trvania. Vláda Slovenskej republiky môže tak urobiť len v nevyhnutnom rozsahu a na nevyhnutný čas podľa závažnosti ohrozenia.  V nadväznosti na čl. 51 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky zveruje návrh ústavného zákona vláde Slovenskej republiky právomoc obmedziť taxatívne vymenované základné práva a slobody, a to s cieľom riešiť núdzový stav v štáte. Vláda Slovenskej republiky môže obmedziť všetky podmienky práva a slobody súčasne alebo len niektoré z nich, pričom je pri rozhodovaní o tomto rozsahu viazaná závažnosťou ohrozenia bezpečnosti v súvislosti s núdzovým stavom. Všetky citované základné práva a slobody však možno obmedziť len v nevyhnutnom rozsahu a na nevyhnutný čas.
	V dôsledku živelnej pohromy, havárie alebo katastrofy môže dôjsť k bezprostrednému ohrozeniu života a zdravia osôb, životného prostredia alebo značných majetkových hodnôt. V súlade s Ústavou Slovenskej republiky sa preto navrhuje možnosť vlády Slovenskej republiky obmedziť nedotknuteľnosť obydlia na ubytovanie ľudí, ktorí prídu o svoj byt.
	Podľa čl. 23 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky môže byť sloboda pohybu a sloboda pobytu obmedzená, ak je to nevyhnutné pre bezpečnosť štátu, verejného poriadku, ochranu zdravia alebo ochranu práv a slobôd iných a na vymedzených územiach aj v záujme ochrany prírody.                       
           V súlade s touto úpravou sa navrhuje pri vyhlásení núdzového stavu alebo počas jeho trvania obmedziť v nevyhnutnom rozsahu a na nevyhnutný čas aj slobodu pohybu a slobodu pobytu. Nekontrolovateľná a neriadená  migrácia obyvateľstva by totiž mohla podstatným spôsobom v obvode ohrozeného územia narušiť realizáciu opatrení prijatých na riešenie núdzového stavu. V rámci tohto obmedzenia sa predpokladá aj možnosť prikázať niektorým osobám miesto pobytu.
	Uplatnenie práva slobodne sa zhromažďovať upraveného v rámci súpisu tzv. politických práv v čl. 28 Ústavy Slovenskej republiky v obvode ohrozeného územia logicky predpokladá zvýšenú koncentráciu jednotlivcov na určitom mieste, ktorá by na ohrozenom území mohla viesť k zhoršeniu bezpečnostnej situácie. Súčasne by mohlo dôjsť aj k ohrozeniu života a zdravia samotných účastníkov zhromaždenia.	
Podľa čl. 35 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky možno zákonom ustanoviť obmedzenia výkonu určitých povolaní alebo činností. Zákonné obmedzenia a podmienky sa týkajú najmä ustanovenia určitých kvalifikačných predpokladov, príp. pohlavia, veku či štátneho občianstva. Návrh ústavného zákona však predpokladá možnosť obmedzenia tohto základného práva v súpise hospodárskych a sociálnych práv najmä z dôvodu, že výkon určitých povolaní, príp. činností by mohol viesť k prehĺbeniu nebezpečenstva tvoriaceho sa alebo vzniknutého v dôsledku napr. hrozby priemyselnej havárie.
	Podľa čl. 36 Ústavy Slovenskej republiky majú zamestnanci právo na spravodlivé a uspokojujúce pracovné podmienky. Reálne zaručenie ústavne požadovanej kvality takýchto podmienok v obvode územia, v ktorom bol vyhlásený núdzový stav, je však málo pravdepodobné. Vzhľadom na mimoriadne okolnosti vyskytujúce sa v núdzovom stave sa môže zvážiť napr. zákonom upravená najvyššia prípustná dĺžka pracovného času či zákonom ustanovené trvanie primeraného odpočinku po práci. Výkon práva na kolektívne vyjednávanie je v situácii vyžadujúcej okamžité rozhodovanie, týkajúce sa realizácie „núdzových“ opatrení, spravidla takisto nemožný.
 Ustanovuje sa, že prezident Slovenskej republiky ako hlavný veliteľ ozbrojených síl  môže na návrh vlády Slovenskej republiky pri vyhlásení núdzového stavu alebo počas jeho trvania nariadiť výkon mimoriadnej služby vojakom, ako aj povolanie vojakov v zálohe na výkon mimoriadnej služby. Rozsah zabezpečovania vecných prostriedkov a ich poskytovanie, ako aj náhrady za poskytnuté vecné prostriedky ustanoví  osobitný zákon o hospodárskej mobilizácii, ktorý pripravuje Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky. Tento zákon ustanoví aj konkrétne orgány štátnej správy na ústrednej aj miestnej úrovni, ktorým sa takáto pôsobnosť zveruje a súčasne sa vymedzí jej rozsah. 
Týmto ustanovením sa vytvárajú predpoklady na to, aby na základe nariadenia prezidenta Slovenskej republiky bolo možné použiť majetok určených vlastníkov vecných prostriedkov (právnických osôb  a fyzických osôb) na podporu realizácie opatrení prijatých na riešenie krízovej situácie. Uvedené obmedzenie vlastníckeho práva bude v súlade s čl. 20 ods. 4  Ústavy Slovenskej republiky len v nevyhnutnom rozsahu a na nevyhnutný čas. K nútenému obmedzeniu vlastníckeho práva uvedeným spôsobom  vo vzťahu k určeným právnickým osobám a fyzickým osobám bude možné pristúpiť iba vtedy, keď nebude možné dosiahnuť účel takéhoto obmedzenia inak teda použitím majetku štátu. Kedže nútené obmedzenie vlastníckeho práva je možné iba za primeranú náhradu, náhrady budú upravené zákonom. Ďalej sa ustanovuje, že počas núdzového stavu  nemožno na ohrozenom území, v ktorom je vyhlásený núdzový stav, vyhlásiť štrajk alebo výluku,  ktoré sú upravené v zákone č. 2/1991 Zb. o kolektívnom vyjednávaní v znení neskorších predpisov alebo inú protestnú akciu, v ktorej dôsledku by sa zhoršila bezpečnosť v obvode ohrozeného územia. Uvedená  úprava je nevyhnutná najmä z dôvodu nezhoršovania vzniknutej krízovej situácie a jej možného zneužívania napr. ade štrajku dopravcov resp. výrobcov by sa zhoršila situácia v zásobovaní obyvateľstva základnými životne dôležitými potravinami, čiastočné alebo úplné zastavenie práce zamestnávateľom  a následné hromadné prepúšťanie zamestnancov z práce,  ktoré môžu byť sprievodným javom štrajku, výluky alebo  inej protestnej akcie. 

K čl. 6 
Ustanovenie upravuje preventívne činnosti ústavných orgánov v čase mieru pre prípad vojny, vojnového stavu alebo výnimočného stavu. Ide o činnosti, ktoré vykonáva každý štát, aby zabezpečil svoju obranu a bezpečnosť individuálne alebo kolektívne. Tieto činnosti sa budú vykonávať aj po prijatí do Severoatlantickej aliancie s tým rozdielom, že obranné plánovanie a zabezpečovanie obranyschopnosti bude kolektívne.  

K čl. 7 
Podľa čl. 82 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky zasadá Národná rada Slovenskej republiky stále. Ustanovenie čl. 102 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky upravuje blanketu pre prijatie ústavného zákona, podľa ktorej sa ústavným zákonom upraví aj spôsob výkonu verejnej moci v čase krízových situácií vymedzených týmto ústavným zákonom. 
Počas vojny, vojnového stavu alebo výnimočného stavu sa môže stať, že Národná rada Slovenskej republiky nebude môcť vykonávať svoju činnosť (napr. nezíde sa na zasadnutia). Návrh ústavného zákona z tohto dôvodu upravuje existenciu Parlamentnej rady, ktorá vzhľadom na mimoriadne okolnosti bude schopná operatívne rozhodovať namiesto Národnej rady Slovenskej republiky, s výnimkou uznášania sa o prijatí ústavy, zmene ústavy, ústavného zákona, o vyslovovaní súhlasu s medzinárodnou zmluvou podľa  čl. 7 ods. 2 ústavy, o prijatí uznesenia o ľudovom hlasovaní, o odvolaní prezidenta,  o podaní obžaloby na prezidenta, o vypovedaní vojny inému štátu, o volebných zákonoch, zákonoch o politických stranách a politických hnutiach a rozhodovania o návrhu na vyhlásenie referenda. Parlamentná rada tu nie je konštituovaná ako samostatný ani ako stály orgán, ale ako orgán Národnej rady Slovenskej republiky. Preto sa skladá len z poslancov riadne zvolených vo všeobecných voľbách v čase mieru pri zachovaní funkcií získaných voľbou pléna. 
Parlamentná rada bude reprezentovať inštitucionálne zabezpečenie výkonu verejnej moci zverenej inak Národnej rade Slovenskej republiky v čase, keď Národná rada Slovenskej republiky nebude spôsobilá plniť svoje ústavné funkcie. Pri ustanovení okruhu právomocí zákonodarného orgánu, ktorých výkon nebude zverený Parlamentnej rade možno vychádzať zo skutočnosti, že ide o najdôležitejšie akty, ktoré Národná rada Slovenskej republiky prijíma vo vzťahu k vnútropolitickému a zahraničnopolitickému životu. Ide prevažne o rozhodnutia, na ktorých  prijatie sú Ústava Slovenskej republiky vyžaduje kvalifikovanú väčšinu.
	Predsedom Parlamentnej rady je predseda Národnej rady Slovenskej republiky. Členmi Parlamentnej rady sú podpredsedovia Národnej rady Slovenskej republiky, predsedovia a podpredsedovia výborov Národnej rady Slovenskej republiky a zástupca z každého poslaneckého klubu.
Uznesenia prijaté Parlamentnou radou podliehajú dodatočnému schváleniu Národnej rady Slovenskej republiky a ak ich Národná rada Slovenskej republiky neschváli strácajú platnosťv nasledujúci deň po ich zverejnení. Schvaľovanie uznesení, ktoré prijala Parlamentná rada Národnou radou Slovenskej republiky, sa navrhuje vzhľadom na vymedzenie zodpovednosti Parlamentnej rady za jej činnosť Národnej rade Slovenskej republiky. Uvedený postup umožní kontrolu takýchto uznesení predovšetkým z hľadiska ich vecnej správnosti. Ustanovenie čl. 129 ods. 6 Ústavy Slovenskej republiky upravujúce právomoc ústavného súdu Slovenskej republiky preskúmavať uvedené rozhodnutia s ústavou alebo s ústavným zákonom nie je takouto úpravou dotknuté, pretože vláde sa nezveruje kontrola ústavnosti v uznesení prijatých Parlamentnou radou. 

K čl. 8 
Navrhuje sa, aby v prípade vypovedania vojny alebo vyhlásenia vojnového stavu, výnimočného stavu alebo núdzového stavu, keď je znemožnená činnosť vlády Slovenskej republiky, plnila jej funkciu -  Bezpečnostná rada. Ani tá sa však nenavrhuje ako stály ústavný orgán, ktorý bude plniť úlohy nielen v čase vojny alebo vojnového stavu, ale aj v čase mieru. 
Vzhľadom na to, že sa Bezpečnostnej rade zveruje vykonávanie pôsobnosti vlády Slovenskej republiky v čase vojny a vojnového stavu podľa čl. 119 Ústavy Slovenskej republiky a vzhľadom na výkonný charakter takto prenesených právomocí,  možno považovať za správne, aby boli členovia Bezpečnostnej rady kreovaní predovšetkým z ustanovených členov vlády Slovenskej republiky doplnených o členov, ktorých vymenúva a odvoláva prezident, pričom ich môže doplniť o členov vlády Slovenskej republiky, alebo z iných osôb podľa okolností, ktoré si vyžaduje konkrétna situácia, najmä či dôvodom je vojna, vojnový stav alebo výnimočný stav.
Konkretizácia všetkých členov Bezpečnostnej rady priamo v ústavnom zákone by nebola účelná a predstavovala by nepružnú právnu úpravu najmä dôvodu, že v prípade potreby zmeny štruktúry Bezpečnostnej rady by bola potrebná novelizácia ústavného zákona, čo by zrejme v čase, keď je ohrozená činnosť Národnej rady Slovenskej republiky a vlády Slovenskej republiky nebolo prakticky možné. 
Bezpečnostná rada pri zaručovaní bezpečnosti Slovenskej republiky bude v čase vojny, vojnového stavu a výnimočného stavu  rozhodovať o opatreniach na ich riešenie a bude ukladať úlohy štátnym orgánom, obciam a  vyšším územným celkom, bezpečnostným radám krajov a bude koordinovať ich činnosť.
Navrhovaný ústavný zákon nezabraňuje, aby Bezpečnostná rada podľa požiadaviek na prípravu a plnenie úloh súvisiacich s obranou a bezpečnosťou štátu v súlade s koncepciou bezpečnostného systému Slovenskej republiky zriadila Výbor pre zahraničnú politiku, Výbor pre obranné plánovanie, Výbor pre civilné núdzové plánovanie, Výbor pre koordináciu spravodajských služieb a podľa potreby aj ďalšie výbory.
Bezpečnostná rada bude zodpovedať za výkon svojej funkcie vláde Slovenskej republiky, ktorá po obnovení svojej činnosti posúdi uznesenia Bezpečnostnej rady .
Rokovanie Bezpečnostnej rady upraví rokovací poriadok, ktorý bude schvaľovať vláda Slovenskej republiky. 
Navrhuje sa, aby prezident Slovenskej republiky ako hlavný veliteľ ozbrojených síl mal právo zúčastňovať sa na zasadnutiach Bezpečnostnej rady a vyžadovať od jej členov informácie potrebné na plnenie svojich úloh, predkladať Bezpečnostnej rade návrhy v záležitostiach bezpečnosti  štátu a iniciovať jej zvolanie. Ide o oprávnenia, ktoré vychádzajú z úpravy jeho oprávnení voči vláde Slovenskej republiky s prihliadnutím na to, že je hlavným veliteľom ozbrojených síl, čo si v čase vojny, vojnového stavu a výnimočného stavu vyžaduje úzku súčinnosť oboch orgánov.

K čl. 9 
Ustanovenie upravuje činnosť bezpečnostných rád krajov. Ani tieto rady sa nenavrhujú             ako stále ústavné orgány, ale ako orgány na čas vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu.
	Bezpečnostná rada kraja sa skladá z predsedu a ďalších štyroch členov. Predsedom bezpečnostnej rady kraja bude prednosta krajského úradu a ďalšími členmi osoby, ktoré sú pri plnení úloh tejto rady v kraji nezastupiteľné.
	Predovšetkým vzhľadom na charakter a rozsah opatrení, ktorých príprava a realizácia sa na úrovni kraja zveruje bezpečnostnej rade kraja a ktoré si vyžadujú na takto vymedzenom území úzku súčinnosť orgánov miestnej štátnej správy a orgánov územnej samosprávy, zveruje sa vedenie bezpečnostnej rady kraja prednostovi krajského úradu.
           Bezpečnostná rada kraja zodpovedá za svoju činnosť vláde Slovenskej republiky, Bezpečnostnej rade zodpovedá v čase, keď plní úlohy vlády Slovenskej republiky. 

K čl. 10 
Ustanovenie sústreďuje spoločné ustanovenia týkajúce sa ostatných ustanovení navrhovaného ústavného zákona.
	Upravuje sa zverejňovanie rozhodnutia o vyhlásení núdzového stavu, o jeho predĺžení a o  skončení, o obmedzení základných práv a slobôd a tiež zverejňovanie rozhodovacích aktov prezidenta Slovenskej republiky týkajúcich sa výkonu mimoriadnej služby príslušníkov ozbrojených síl. 
Vymedzené rozhodnutia vlády Slovenskej republiky a prezidenta Slovenskej republiky sa navrhuje vyhlasovať v hromadných oznamovacích prostriedkoch. Ich publikácia v Zbierke zákonov Slovenskej republiky sa ukazuje ako nevyhnutná z dôvodu právnej istoty, ale nemožno čakať na to, aby nadobudli účinnosť až vyhlásením v nej. Preto sa navrhuje, aby konštitutívny účinok mali vyhlásením v tlači, rozhlase alebo v televízii a zverejnenie v Zbierke zákonov Slovenskej republiky by bolo dodatočné. Iné riešenie by mohlo mať tragické následky z dôvodu omeškania opatrení na obranu.
           S prihliadnutím na nevyhnutnosť súladu zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 1/1993 Z. z. o Zbierke zákonov Slovenskej republiky  s týmto ústavným zákonom bude potrebné pristúpiť k novelizácii uvedenej zákonnej úpravy. Vzhľadom na špecifickosť situácie, v ktorej sa takéto rozhodnutia budú publikovať v Zbierke zákonov Slovenskej republiky, bude potrebné  v tomto zákone upraviť osobitný režim ich zverejňovania.
	 Zabezpečenie prípravy a vykonania riadnych, demokratických volieb prezidenta Slovenskej republiky, poslancov Národnej rady Slovenskej republiky a orgánov územnej samosprávy v čase vojny a vojnového stavu môže byť vzhľadom na situáciu v štáte vylúčené alebo podstatne sťažené, v dôsledku čoho sa navrhuje predĺženie výkonu funkcie prezidenta Slovenskej republiky, poslancov Národnej rady Slovenskej republiky a  orgánov územnej samosprávy.  Ustanovuje sa, že volebné obdobie týchto orgánov sa predĺži a skončí sa vykonaním volieb po uzavretí mieru alebo po skončení vojnového stavu, najneskôr po uplynutí šiestich mesiacov od skončenia vojnového stavu,  pričom uvedené časové obdobie je ako dostatočné na prípravu a vykonanie nových volieb. Takýmto postupom sa zabezpečí aj riadna realizácia aktívneho a pasívneho volebného práva. 
Obdobnú  právnu úpravu prolongácie volebného obdobia obsahujú aj ústavné systémy porovnateľných európskych štátov (napr. Česká republika) . 
Odseky 3 až 5 riešia poriadok v právnych otázkach týkajúcich sa náhrad, ako aj plynutia zákonných lehôt vo všeobecnosti a začatých konaní. Okolnosti, ktoré vzniknú v dôsledku vojny, vojnového stavu alebo výnimočného stavu, fakticky vytvárajú stav, keď nie je zaručená rovnosť občanov pred zákonom. Niektorí občania by nemohli uplatňovať svoje nároky alebo brániť svoje práva v konaniach v dôsledku znemožnenia činnosti niektorých súdov a správnych orgánov, nedostupnosti fungujúcich súdov a správnych orgánov v dôsledku prerušenia dopravy, zákazu pobytu alebo iného obmedzenia alebo v dôsledku mobilizácie a pod. Preto sa navrhuje, aby spravodlivosť bola dosiahnutá až obnovením normálneho stavu. Spočívanie lehôt, nezačatie plynutia lehôt a prerušenie konaní je opatrením, ktoré čo najmenej poškodzuje občanov a právnické osoby. 
           Ďalej je upravený spôsob financovania štátnych orgánov, obcí a vyšších územných celkov pri plnení úloh bezpečnosti štátu.
  Rada obrany štátu,  krajské rady obrany a okresné rady obrany ako stále orgány sa zrušujú bez náhrady. V demokratickom štáte majú úlohy plniť ústavné orgány, a nie paralelné štruktúry, ktoré nepodliehajú nijakej alebo len obmedzenej verejnej alebo inštitucionalizovanej kontrole.

K čl. 11
Ustanovením sa navrhuje zrušiť doteraz platný federálny ústavný  zákon  o  Rade obrany   štátu  spolu so zrušením Rady obrany štátu.
  
K čl. 12 
Navrhuje sa, aby ústavný zákon o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu nadobudol účinnosť 1. marca 2002.

porovnanie  ÚSTAV  a  právnych  inštitútov  v  ústavách niektorých
európskych  krajín  a  V Spojených štátoch amerických

Č E S K Á   R E P U B L I K A

	Otázky obrany a bezpečnosti sú upravené v Ústave Českej republiky a v ústavnom zákone o bezpečnosti Českej republiky. Podľa Ústavy Českej republiky na prijatie uznesenia o vyhlásení vojnového stavu a na prijatie uznesenia o  súhlase s vyslaním ozbrojených  síl Českej republiky mimo územia Českej republiky  alebo s pobytom ozbrojených síl iných štátov na území Českej republiky, ako aj na prijatie uznesenia o účasti Českej republiky v obranných systémoch medzinárodnej organizácie, ktorej je Česká republika členom, je potrebný súhlas nadpolovičnej väčšiny všetkých poslancov a nadpolovičnej väčšiny všetkých senátorov.
Parlament rozhoduje o vyhlásení vojnového stavu, ak je Česká republika  napadnutá, alebo je potrebné plniť medzinárodné zmluvné záväzky o spoločnej obrane proti napadnutiu.
Parlament rozhoduje o účasti Českej republiky v obranných systémoch medzinárodnej organizácie, ktorej je Česká republika členom.
 	Parlament vyslovuje súhlas 
a)	s vyslaním ozbrojených síl Českej republiky mimo územia Českej republiky,                                                                                     
b)	s pobytom ozbrojených síl iných štátov na území Českej republiky, ak nie sú takéto rozhodnutia vyhradené vláde.
 	Vláda rozhoduje o vyslaní ozbrojených síl Českej republiky mimo územia Českej republiky a  o pobyte ozbrojených síl iných štátov na území Českej republiky, a to najdlhšie na 60 dní, ak ide o 
a)	plnenie záväzkov z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti napadnutiu,
b)	účasť na mierových operáciách podľa rozhodnutia medzinárodnej organizácie, ktorej je Česká republika členom, a to so súhlasom prijímajúceho štátu,
c)	účasť na záchranných prácach pri živelných pohromách, priemyselných alebo ekologických haváriách.
Vláda ďalej rozhoduje: 
a)	o prechode ozbrojených síl iných štátov cez územie Českej republiky  alebo o ich prelete nad územím Českej republiky,
b)	o účasti ozbrojených síl Českej republiky na vojenských cvičeniach mimo územia Českej republiky a o účasti ozbrojených síl iných štátov na vojenských cvičeniach na území Českej republiky.
   O rozhodnutiach podľa odsekov 4 a 5 informuje vláda bezodkladne obidve komory Parlamentu. Parlament môže rozhodnutie vlády zrušiť; k zrušeniu rozhodnutia vlády postačuje nesúhlasné uznesenie jednej z komôr prijaté nadpolovičnou väčšinou všetkých členov komory. 
Ústavný zákon o bezpečnosti Českej republiky zakotvuje, že zaručenie zvrchovanosti a územnej celistvosti Českej republiky, ochrana jej demokratických základov a ochrana životov, zdravia a majetkových hodnôt je základnou povinnosťou štátu. Určené subjekty majú povinnosť podieľať sa na zaručení bezpečnosti štátu.

	Vláda môže vyhlásiť núdzový stav v prípade živelných pohrôm, ekologických alebo priemyselných havárií, nehôd alebo iného nebezpečenstva, ktoré v značnom rozsahu ohrozujú životy, zdravie, majetkové hodnoty alebo vnútorný poriadok a bezpečnosť.

	Ak hrozí nebezpečenstvo z omeškania, môže predseda vlády vyhlásiť núdzový stav;jeho rozhodnutie vláda do 24 hodín zruší alebo schváli. Vyhlasuje sa najdlhšie na 30 dní, môže byť predĺžený len s predchádzajúcim súhlasom Poslaneckej snemovne. Súčasne s vyhlásením núdzového stavu musí vláda určiť, ktoré práva a v akom rozsahu v súlade s Listinou základných práv a slobôd možno na základe zákona obmedziť.
	Parlament môže na návrh vlády vyhlásiť stav ohrozenia štátu, ak je bezprostredne ohro-zená zvrchovanosť štátu alebo územná celistvosť alebo jeho demokratické základy.
	
Ústavným zákonom sa zriadila Bezpečnostná rada štátu, ktorej predsedom je predseda vlády a členmi sú členovia vlády podľa rozhodnutia vlády. Bezpečnostná rada štátu v rozsahu poverenia vládou jej pripravuje návrhy opatrení na zaručenie bezpečnosti Českej republiky. Prezident má právo zúčastniť sa na jej schôdzach, vyžadovať si správy a prerokúvať otázky, ktoré patria do jej pôsobnosti.

	Ďalej umožňuje počas núdzového stavu, stavu ohrozenia alebo vojnového stavu, ak nemožno konať voľby v lehotách, ktoré sú ustanovené pre pravidelné volebné obdobie, tieto lehoty predĺžiť, najviac však o šesť mesiacov.

V čase, keď je Poslanecká snemovňa rozpustená, je Senát  príslušný 
a)	rozhodnúť o predĺžení alebo o zrušení núdzového stavu, o vyhlásení stavu ohrozenia štátu alebo vojnového stavu a o účasti Českej republiky v obranných systémoch medzinárodnej organizácie, ktorej je Česká republika členom,
b)	vysloviť súhlas s vyslaním ozbrojených síl Českej republiky mimo územia Českej republiky               a s pobytom ozbrojených síl iných štátov na území Českej republiky, ak nie sú takéto rozhodnutia vyhradené vláde. 

P O Ľ S K Á   R E P U B L I K A

	Ústavné základy obrany sú upravené v Ústave Poľskej republiky a v ústavnom zákone o vzájomných vzťahoch medzi zákonodarnou mocou a výkonnou mocou Poľskej republiky a o územnej samospráve.

	V Ústave Poľskej republiky je zakotvená existencia ozbrojených síl Poľskej republiky, ktoré strážia zvrchovanosť a nezávislosť poľského národa, jeho bezpečnosť a mier.

	Obrana vlasti je najsvätejšou povinnosťou každého občana. Vojenská služba je čestnou vlasteneckou povinnosťou občanov Poľskej republiky. Vlastizrada, oslabovanie ozbrojených síl, zbehnutie k nepriateľovi sa pokladajú za najťažší zločin.

Podľa ústavného zákona môže Sejm (parlament) prijať rozhodnutie o vojnovom stave jedine v prípade ozbrojeného napadnutia Poľskej republiky, alebo ak to vyplýva z medzinárodných zmlúv o spoločnej obrane proti agresii. Ak Sejm nezasadá, rozhoduje o vojnovom stave prezident. Podmienky, právne pomery a spôsob zavedenia vojnového stavu upraví zákon. Do pôsobnosti prezidenta patrí aj všeobecné riadenie vonkajšej a vnútornej bezpečnosti štátu. Poradným orgánom prezidenta v tejto oblasti je Rada národnej bezpečnosti.

	Prezident je najvyšším nadriadeným ozbrojených síl Poľskej republiky. Po dohode s ministrom národnej obrany vymenúva a odvoláva náčelníka Generálneho štábu a na návrh ministra národnej obrany vymenúva a odvoláva zástupcu náčelníka Generálneho štábu, veliteľov jednotlivých druhov vojsk ozbrojených síl a veliteľov vojenských okruhov. V čase vojny vymenúva a odvoláva hlavného veliteľa.

	V prípade vonkajšieho ohrozenia štátu môže prezident vyhlásiť vojnový stav na časti     územia alebo na celom území Poľskej republiky a môže vyhlásiť čiastočnú mobilizáciu alebo všeobecnú mobilizáciu. Organizáciu štátnej moci v čase vojnového stavu a ostatné právne pomery na zavedenie vojnového stavu ustanoví zákon.
	Prezident môže vyhlásiť na obmedzený čas, nie však dlhší ako tri mesiace, výnimočný stav na časti územia alebo na celom území štátu, ak je ohrozená jeho vnútorná bezpečnosť alebo v prípade živelnej pohromy. Predĺženie výnimočného stavu môže byť vykonané len raz a na obmedzený čas, nie však dlhší ako tri mesiace, so súhlasom Sejmu.

	Sejm nemôže byť rozpustený v čase trvania výnimočného stavu a jeho funkčné obdobie sa nemôže skončiť skôr, než po uplynutí troch mesiacov, od skončenia výnimočného stavu. V čase trvania výnimočného stavu nemôžu byť zmenené ústavné zákony a predpisy o voľbách. Všeobecné podmienky, právne pomery a spôsob zavedenia výnimočného stavu ustanoví zákon.

	Do pôsobnosti Rady ministrov Poľskej republiky (vláda) patrí aj úloha upevňovať vonkajšiu bezpečnosť a vnútornú bezpečnosť štátu.  

M a Ď a r s k Á   R E P U B L I K A

	Branná rada je v čase výnimočného stavu najvyšším riadiacim orgánom obrany Maďarskej republiky a jej ozbrojených síl.

Branná rada riadi vo svojej právomoci
a)	obrannú činnosť ozbrojených síl a orgánov zúčastňujúcich sa na ozbrojenej rade štátu,
b)	činnosť obranného riadenia,
c)	využitie zdrojov energie štátu na obranné ciele a zabezpečenie technických potrieb pre obranu,
d)	ochranu verejného poriadku, bezpečnosti a vnútorného poriadku,
e)	ochranu obyvateľstva pred účinkami útočných zbraní, ako aj odstránenie následkov.

Branná rada
a)	určuje organizáciu, smer a podmienky vedenia vojny,
b)	s výnimkou mierovej zmluvy uzatvára medzinárodné zmluvy, ktoré sú pre Maďarskú republiku mimoriadne dôležité,
c)	rozhoduje o prechode, umiestnení, využití cudzích ozbrojených síl na území Maďarskej republiky,
d)	v záujme obranných operácií povoľuje prechod ozbrojených síl cez štátne hranice,
e)	rozpúšťa samosprávne zastupiteľské zbory, ak ich činnosť je v rozpore s Ústavou Maďarskej republiky alebo s nariadením Brannej rady,
f)	určí mimoriadny systém organizácie územnej správy,
g)	udeľuje amnestiu.

Okrem uvedených úloh patria do kompetencie Brannej rady všetky práva, ktoré parlament nemôže uplatniť. Počas činnosti Brannej rady majú jej príslušníci imunitné právo. Člen Brannej rady nezodpovedá pred súdom ani pred iným úradom. Nesmie byť proti nemu začaté alebo vykonané priestupkové a trestné konanie a ani sa nesmú proti nemu použiť žiadne donucovacie prostriedky. O zrušení imunitného práva členov Brannej rady rozhodne Branná rada. Aby takéto rozhodnutie bolo platné, sú potrebné hlasy 2/3 prítomných členov.

V prípade potreby zastupuje v Brannej rade
a)	prezidenta republiky predseda parlamentu,
b)	predsedu parlamentu podpredseda vymenovaný parlamentom,
c)	vedúceho zástupcov politickej strany v parlamente zástupca vymenovaný zástupcami strany a schválený predsedom parlamentu,
d)	ministerského predsedu ním vymenovaný minister,
e)	ministra politický štátny tajomník,
f)	veliteľa armády náčelník generálneho štábu armády, 
g)	náčelníka generálneho štábu prvý zástupca náčelníka generálneho štábu.

Predseda Brannej rady,  príp. jej člen nemôže byť prítomný na rokovaní, ak
a)	sa zrušilo jeho poverenie z príčin ustanovených zákonom,
b)	sa zdržiava v zahraničí,
c)	je v stave, ktorý mu znemožňuje vykonávať svoje úlohy,
d)	jeho účasť v činnosti Brannej rady nie je možná  pre krátkosť času, a pre vzniknutú situáciu počas výnimočného stavu. 

Okolnosti neprítomnosti, ako aj oprávnenosť zastúpenia vyšetruje Branná rada. Branná rada určuje svoj rokovací poriadok v rámci Ústavy Maďarskej republiky a zákona. Branná rada vykonáva svoju právomoc za predsedníctva predsedu ako zbor. Branná rada prijíma svoje rozhodnutia na uzavretom rokovaní. Branná rada je vtedy uznášaniaschopná, keď je prítomná viac ako polovica jej členov.

Ak minister, ktorý riadi viaceré ministerstvá, nemôže byť prítomný na rokovaní, štátny tajomník každého z jeho rezortov má právo hlasovať, keď ho zastupuje. Ak ministerský predseda riadi niektoré z ministerstiev, v prípade jeho neprítomnosti má hlasovacie právo aj štátny tajomník ministerstva, ktoré riadi ministerský predseda.  

Iniciovať rozhodovanie Brannej rady môže parlament, príp.predseda alebo člen Brannej rady. Rozhodnutia Brannej rady podpisujú prezident republiky a ministerský predseda. Uznesenia Brannej rady sa zverejnia v programoch rádií, televízii a v tlači, príp. vo vyhláškach. Nariadenie Brannej rady vstupuje do platnosti – ak sa nerozhodlo inák – odo dňa zverejnenia. Nariadenie Brannej rady sa zverejňuje v  Magyar Közlöny (úradné noviny Maďarskej republiky).

R a k ú s k A   R E P U B L I K A 

	Branná rada je zriadená pri Úrade spolkového kancelára. K Brannej rade patria: spolkový kancelár, vicekancelár, spolkový minister obrany, spolkový minister zahraničných vecí, spolkoví ministri iných rezortov privolaní na rokovania podľa potreby, úradník Spolkového ministerstva obrany vymenovaný spolkovým ministrom obrany, hlavný inšpektor vojsk a zástupcovia politických strán zastúpení v Národnej rade. Do Brannej rady sa z najsilnejšej strany zastúpenej v Národnej rade vysielajú štyria zástupcovia, z ktorých traja patria k Národnej rade a jeden k Spolkovej rade; z druhej najsilnejšej strany zastúpenej v Národnej rade sa vysielajú traja zástupcovia, z ktorých dvaja patria k Národnej rade a jeden k Spolkovej rade a z každej inej strany zastúpenej v Národnej rade, ak je zastúpená aj v Hlavnom výbore, sa vysiela jeden zástupca, ktorý patrí k Národnej rade. V prípade mandátovej rovnosti obidvoch najsilnejších strán zastúpených v Národnej rade vysiela každá z týchto strán štyroch zástupcov do Brannej rady, z ktorých traja patria k  Národnej rade a  jeden k  Spolkovej rade. Pre každého člena vyslaného politickými stranami zastúpenými v Národnej rade sa podľa tých istých zásad vysiela náhradník. Náhradník zastupuje člena, keď sa tento nemôže zúčastniť na rokovaní Brannej rady. Zástupcovia politických strán zastúpení v Národnej rade patria k Brannej rade dovtedy, kým strany nevymenujú iných zástupcov. 
	
Branná rada vypracúva odporúčanie týkajúce sa opatrení pri záležitostiach všeobecnej obrany štátu. Brannú radu zvoláva spolkový kancelár, ktorý jej predsedá. Na rokovania Brannej rady sa pozýva ako pozorovateľ jeden zamestnanec kancelárie prezidenta. Branná rada môže podľa potreby pri zvláštnych otázkach privolať odborných poradcov. Rokovania Brannej rady sú neverejné. Branná rada môže zrušiť utajenie, ak to podľa predmetu a účelu rokovania považuje za potrebné.

	Pri rokovaniach Brannej rady je nevyhnutná prítomnosť viac ako polovice jej členov, pri konečnom rozhodnutí stačí väčšina odovzdaných hlasov. Branná rada ako celok má  právo návštevy všetkých zariadení spolkovej armády. Rokovací poriadok Brannej rady nariaďuje spolková vláda, rokovací poriadok musí byť schválený Hlavným výborom Národnej rady.

f r a n c ú z s k A    R E P U B L I K A

Ústava Francúzskej republiky: 
Hlava II (prezident republiky) uvádza, že prezident republiky bdie nad rešpektovaním (zachovávaním) francúzskej Ústavy; arbitrážnym rozhodovaním zabezpečuje fungovanie verejnej moci ako aj kontinuity štátu. Je garantom štátnej nezávislosti, nedeliteľnosti územia, rešpektovania dohôd a zmlúv. Čl. 15 uvádza, že prezident republiky stojí na čele armády. Prezident predsedá najvyšším radám a výborom pre národnú obranu. Čl. 16 Ústavy upravuje situáciu, keď inštitúcie republiky, nezávislosť národa, územná celistvosť alebo plnenie (uskutočnenie) medzinárodných záväzkov sú bezprostredným a závažným spôsobom ohrozené a riadne  fungovanie ústavnej štátnej moci je prerušené; v takejto situácii prezident republiky po oficiálnej konzultácii s predsedom vlády, predsedami oboch snemovní  a Ústavnou radou vykoná (prijme) opatrenia, ktoré si vyžadujú okolnosti. 

Hlava III francúzskej ústavy (vláda) vo svojom čl. 20 uvádza, že vláda určuje  a riadi politiku štátu. Predseda vlády riadi (spravuje) vládny program, je zodpovedný za národnú obranu a v jeho kompetencii je delegovať určité vlastné právomoci na kompetentných ministrov. Vo výnimočných prípadoch predseda vlády zastupuje prezidenta pri predsedaní v najvyšších radách a vo výboroch pre národnú obranu (čl. 15). 

Hlava V (vzťahy medzi parlamentom a vládou) v čl. 34 explicitne určuje, ktoré oblasti musia byť upravené zákonom o. i. podriadenosť občanov  osobná aj majetková vynútená národnou obranou. Zákon takisto ustanovuje základné princípy týkajúce sa všeobecnej organizácie národnej obrany. Čl. 35 sa týka stavu vyhlásenia vojny, ktorú je oprávnený vyhlásiť iba parlament. Výnimočný stav je vyhlásený na zasadnutí vlády; o predĺžení výnimočného stavu na lehotu dlhšiu ako  12 dní môže rozhodnúť iba parlament.

Nariadenie vlády č. 59-147 zo 7. januára 1959 o všeobecnej organizácii národnej obrany: 
	Hlava I (všeobecné ustanovenia) upravuje čo je predmetom obrany, t. j. zabezpečiť za každej situácie, za akýchkoľvek okolností a pri všetkých formách agresie bezpečnosť integrity územia, ako aj života populácie. Rovnako zabezpečuje rešpektovanie Severoatlantickej aliancie, medzinárodných dohôd a zmlúv. Princípy obrany spoločenstva sú určené ústavnými princípmi jednotlivých krajín a aplikačné opatrenia sú prijímané za podmienok vlastných jednotlivým štátom spoločenstva. V prípade ohrozenia krajiny môže byť prijatých niekoľko opatrení - všeobecná mobilizácia, stav pohotovosti alebo iné osobitné opatrenia. Výnimočný stav predstavuje uskutočnenie všetkých obranných opatrení. Stav pohotovosti (vyhlásený dekrétom vlády) má za cieľ zabezpečiť uskutočnenie mobilizačných opatrení, zabrániť zraniteľnosti obyvateľstva a umožniť realizáciu vládnych opatrení. 

	Hlava II (hlavná správa a vojenská správa obrany) v čl. 7 uvádza, že obranná politika sa prijíma na zasadnutí vlády. Rozhodnutia pre oblasť hlavnej vojenskej správy sa prijímajú na zasadnutí výboru pre obranu. Rozhodnutia pre oblasť vojenskej správy obrany sú prijímané na zúženom zasadnutí výboru obrany. Na riešenie problémov v oblasti obrany má vláda k dispozícii vyššiu radu obrany, ktorej predsedá prezident republiky (čl. 8). Predseda vlády je zodpovedný za národnú obranu, riadi hlavnú správu a hlavnú vojenskú správu obrany (čl. 9). Z tohto dôvodu vydáva všeobecné direktívy na rokovania týkajúce sa obrany a sleduje ich prácu. Rozhoduje o príprave a vedení vyšších operácií a zabezpečuje koordináciu aktivít v oblasti obrany v rámci všetkých ministerstiev. Výbor pre obranu (podľa čl. 7), ktorému predsedá prezident republiky, je zložený z predsedu vlády, ministra zahraničných vecí, ministra vnútra, ministra obrany, ministra financií a ekonomických záležitostí a v prípade predvolania prezidenta republiky aj z iných ministrov, ak ide o otázky patriace do ich kompetencie. Predseda výboru obrany môže prizvať na jeho zasadnutie aj iné osoby podľa rozsahu ich kompetencií (čl.10). Predsedu výboru (prezidenta) môže v určitých prípadoch nahradiť predseda vlády. Zasadnutie výboru zvoláva predseda vlády, ktorý určí osobitne na každé zasadnutie jeho zloženie. Rozhodnutia prijímané v oblasti vojenskej správy pre obranu predpokladajú definovanie dosiahnuteľných cieľov, schválenie súhlasných plánov, rozdelenie generálnych síl medzi jednotlivé veliteľstvá alebo medziarmádne veliteľstvá a opatrenia určené na vybavenie potrieb armády. Pod vedením predsedu vlády zabezpečuje orientáciu a  koordináciu vedeckého a  technického výskumu obrany výbor pre vedeckú činnosť obrany, ktorého zloženie a úlohy  určuje osobitný dekrét.   

T A L I A N S K A   R E P U B L I K A

	Niektoré základné práva možno obmedziť z dôvodov bezpečnosti alebo verejného poriadku. Talianska republika  sa zrieka vojny ako nástroja ohrozenia slobody druhých národov aj ako prostriedku riešenia medzinárodných sporov. Obrana vlasti je svätou povinnosťou občana. Vojenská služba je povinná v medziach a spôsoboch ustanovených zákonom.

	Volebné obdobie Poslaneckej snemovne a Senátu republiky trvá päť rokov a môže byť predĺžené len zákonom a len za vojny. Snemovne rozhodujú o vojnovom stave a udeľujú vláde potrebné splnomocnenia.

	Prezident republiky má hlavné velenie nad brannými silami, predsedá Najvyššej rade obrany, ktorá je ustanovená zákonom. Vyhlasuje vojnový stav, o ktorom rozhodli Poslanecká snemovňa a Senát republiky.

	Vojenské súdy v čase mieru vykonávajú súdnu právomoc len v prípade vojenských trestných činov spáchaných príslušníkmi branných síl a v čase vojny majú súdnu právomoc ustanovenú zákonom.

T U R E C K Á   R E P U B L I K A

Otázky súvisiace s obranou, vnútorným poriadkom a bezpečnosťou v Tureckej republike upravuje Ústava Tureckej republiky, čl. 117 až 122. V súlade s čl. 117 Ústavy Tureckej republiky je najvyšším veliteľom ozbrojených síl Tureckej republiky prezident. Vláda je zodpovedná pred parlamentom za národnú bezpečnosť a pripravenosť ozbrojených síl na obranu krajiny. Náčelník Generálneho štábu je veliteľom ozbrojených síl, v prípade vojny vykonáva v mene prezidenta funkciu najvyššieho veliteľa ozbrojených síl. Náčelníka Generálneho štábu vymenúva prezident na návrh vlády. Náčelník Generálneho štábu sa zodpovedá predsedovi vlády.

Inštitút Rady národnej bezpečnosti  v Tureckej republike upravuje čl. 118 Ústavy Tureckej republiky, podľa ktorého je predsedom Rady národnej bezpečnosti prezident, jej ďalšími členmi sú: predseda vlády, náčelník Generálneho štábu, minister národnej obrany, minister vnútra, minister zahraničných vecí, velitelia pozemného vojska, letectva a námorníctva a hlavný veliteľ žandárstva. V prípade potreby môžu byť na zasadnutie Rady národnej bezpečnosti prizvaní ďalší ministri, príp. iné osoby (v závislosti od programu zasadnutia Rady národnej bezpečnosti).

Rada národnej bezpečnosti predkladá vláde svoje názory týkajúce sa rozhodovacieho procesu a zabezpečenia potrebnej koordinácie formulovania a implementácie politiky národnej bezpečnosti. Vláda sa prioritne zaoberá rozhodnutiami Rady národnej bezpečnosti o opatreniach, ktoré sú nevyhnutné na zachovanie existencie a suverenity štátu, integrity a celistvosti krajiny, mieru a bezpečnosti v spoločnosti.

Program rokovania Rady národnej bezpečnosti zostavuje prezident berúc do úvahy návrhy predsedu vlády a náčelníka Generálneho štábu. V prípade neprítomnosti prezidenta zasadnutiam Rady národnej bezpečnosti predsedá premiér. Organizáciu a povinnosti generálneho sekretariátu Rady národnej bezpečnosti upravuje zákon. 
Stav ohrozenia (čl. 119 až 121 Ústavy Tureckej republiky) môže vyhlásiť vláda na zasadnutí vedenom prezidentom po konzultácii s Radou národnej bezpečnosti v prípade prírodnej katastrofy, vážnej ekonomickej krízy, rozsiahlych aktov násilia a vážneho narušenia verejného poriadku. Stav ohrozenia sa vyhlasuje na čas nepresahujúci šesť mesiacov. Rozhodnutie vlády                o vyhlásení stavu ohrozenia musí byť publikované v oficiálnom vestníku (Resmi Gazete) a musí byť ihneď predložené na rokovanie parlamentu. Parlament je oprávnený čas trvania stavu ohrozenia pozmeniť, predĺžiť najviac o štyri mesiace na každé požiadanie vlády alebo zrušiť stav ohrozenia.

Stanné právo (článok 122 Ústavy Tureckej republiky) môže vyhlásiť vláda na zasadnutí vedenom prezidentom po konzultácii s Radou národnej bezpečnosti na čas nepresahujúci šesť mesiacov v prípade rozsiahlych aktov násilia, ktoré sú nebezpečnejšie ako v prípade stavu ohrozenia a ktorých cieľom je deštrukcia slobodného demokratického poriadku alebo základných práv a slobôd zakotvených v Ústave Tureckej republiky, v prípade vojny, v prípade vzniku krízovej situácie nevyhnutne vedúcej k vojne, v prípade povstania (vzbury) alebo rozšírenia násilných rebelantských akcií namierených proti vlasti a republike alebo v prípade rozsiahlych aktov násilia vnútroštátneho alebo zahraničného pôvodu ohrozujúcich celistvosť krajiny a národa.

Rozhodnutie o vyhlásení stanného práva musí byť ihneď publikované v oficiálnom  vest-níku a predložené na rokovanie parlamentu, ktorý môže skrátiť alebo predĺžiť čas trvania stanného práva, príp. ho môže zrušiť. Na predĺženie času trvania stanného práva, každý raz najviac o štyri mesiace, je potrebný súhlas parlamentu. Tento limit sa neuplatňuje v prípade vojnového stavu.

Spojené  štáty  americké

Rada pre národnú bezpečnosť bola založená ako medzirezortný štatutárny orgán v roku 1947. Do roku 1945 mali USA oddelené ministerstvá pre armádu a vojnu. Rada pre národnú bezpečnosť bola schválená 26.júla 1947 v rámci zákona o národnej bezpečnosti (National Security Act). Tento zákon bol 10. augusta 1949 doplnený o nové dodatky smerujúce k redukcii počtu členov  tejto rady, ktorá bola ťažko ovládateľná.

Úlohou Rady národnej bezpečnosti je poskytovať prezidentovi USA dôverné informácie     a rady z hľadiska rôznych aspektov národnej bezpečnosti. V súčasnosti sú štatutárnymi členmi Rady prezident a  viceprezident USA, minister zahraničných vecí a minister obrany. Bývalý prezident  USA Clinton rozhodol  o doplnení Rady národnej bezpečnosti o ministra financií, veľvyslanca USA v Organizácii Spojených národov, poradcu prezidenta pre národnú bezpečnosť, asistenta prezidenta pre hospodársku politiku a vedúceho kancelárie prezidenta. Náčelník Generálneho štábu a riaditeľ CIA sú štatutárnymi poradcami Rady národnej bezpečnosti.

Z Á V E R 

	Z porovnania ústav a právnych inštitútov v ústavách európskych krajín a USA možno konštatovať, že ústavná regulácia vecí vzťahujúcich sa na obranu štátu, ochranu vnútorného poriadku a bezpečnosti a ochranu životov, zdravia a majetku je predmetom úprav predpisov najvyššej právnej sily, v ktorých sa rešpektujú všeobecne uznávané normy medzinárodného vojnového práva; tomu zodpovedajú aj príslušné pojmy, ako napr. vojna, vypovedanie vojny, vyhlásenie vojnového stavu, príp. stav obliehania, výnimočný stav  alebo stav ohrozenia a núdzový stav, príp. stav núdze.   

	Vo väčšine ústav sa rieši činnosť ústavných orgánov tak, aby sa ich funkcie zabezpečovali aj v podmienkach vojny, vojnového stavu, vypovedania vojny, stavu obliehania, výnimočného stavu alebo núdzového stavu. Obdobne sú upravené aj otázky obmedzenia základných ľudských práv a slobôd a uložená je povinnosť občanom brániť svoju krajinu a v nadväznosti na to sa ukladajú povinnosti štátnym orgánom, orgánom verejnej miestnej správy, príp. právnickým osobám.

	Predmetom ústavnej regulácie je rozhodovanie o vysielaní ozbrojených síl mimo územia štátu a o pobyte cudzích vojsk na území štátu alebo o prechode cudzích vojsk cez jeho územie. 
	V niektorých ústavách sa v ďalších otázkach týkajúcich sa obrany štátu odkazuje na ústavné zákony a vo viacerých ústavách sa vymedzuje pôsobnosť osobitného orgánu pre otázky bezpečnosti a obrany, napr. Konzultatívna rada pre národnú bezpečnosť (Bulharská republika), Bezpečnostná rada štátu (Česká republika), Rada národnej bezpečnosti (Poľská republika, Turecká republika, Spojené štáty americké), Rada obrany štátu (Maďarská republika), Najvyššia rada obrany (Talianska republika), Výbor pre obranu (Francúzska republika).