Dôvodová správa

Osobitná časť 

K čl. I 

K bodu 1

	Pôvodné znenie odseku 4 v § 1 sa upravilo tak, aby presnejšie vyjadrovalo skutočný stav právnej úpravy v súvislosti s používaním menšinových jazykov.
	V poznámke pod čiarou sa opravili odkazy na staré všeobecne záväzné právne predpisy a doplnili sa nové predpisy.

K bodu 2

	Do úvodných ustanovení v § 1 sa dopĺňa nový odsek 5, ktorého úlohou je vymedziť okruh osôb, na ktoré sa vzťahujú ustanovenia zákona o štátnom jazyku.

K bodu 3

Súčasné znenie odseku 2 v § 2 hovorí o povinnosti ministerstva kultúry ako ústredného orgánu štátnej správy na úseku starostlivosti o štátny jazyk vyhlasovať kodifikovanú podobu štátneho jazyka. 
	Pod pojmom kodifikácia sa rozumie súhrn prijatých pravidiel, ktoré sú pre používateľov spisovného jazyka záväzné. Tieto pravidlá dodávajú spisovnému jazyku jednotnú celospoločenskú podobu. Dotýkajú sa všetkých rovín hovorenej i písanej podoby spisovného jazyka, predovšetkým hláskoslovnej a gramatickej roviny i výslovnosti. 
	Kodifikácia (reglementácia, predpis, zjednocovanie) je v spisovnom jazyku nevyhnutná preto, lebo spisovná podoba národného jazyka sa nekryje s nijakou nárečovou podobou národného jazyka. Kodifikácia zaručuje spisovnému jazyku jeho celospoločensky jednotnú podobu, ktorú si osvojujeme z kodifikačných príručiek predovšetkým v procese školského vzdelávania. 
	Spisovná jazyková norma sa zachytáva v kodifikačných príručkách. V súčasnosti máme k dispozícii štyri základné kodifikačné príručky. Pre oblasť pravopisu sú to Pravidlá slovenského pravopisu (2000), pre oblasť hláskoslovia a výslovnosti sú to Pravidlá slovenskej výslovnosti (1996), pre oblasť tvaroslovia Morfológia slovenského jazyka (1966) a pre oblasť slovnej zásoby Krátky slovník slovenského jazyka (2003).
	Je prirodzené, že zmeny v jazyku, ktoré súvisia s civilizačným vývinom spoločnosti, sa musia odraziť aj v kodifikácii (hovoríme aj o pružnej kodifikácii). Všestranný vedecký výskum jazyka, jeho vývinu a používania v spoločnosti zisťuje nielen zmeny v jazyku a ich podmienenosť, ale aj zistiteľné vývinové tendencie v jazyku. Zmeny v kodifikácii sa opierajú o tento výskum a o jeho výsledky. V slovenských pomeroch sa tento výskum sústreďuje predovšetkým v Slovenskej akadémii vied a na vysokých školách v Slovenskej republike. Návrhy na zmeny v kodifikácii posudzujú odborné komisie. Ak ide o rozsiahlejší, závažný zásah do platnej kodifikácie, predkladá sa návrh na zmeny na vedeckých podujatiach a potom v odbornej alebo aj širšie zameranej kultúrnej tlači. V príslušnej reprezentatívne zloženej odbornej komisii (napríklad v pravopisnej, ortoepickej a pod.) sa posudzujú všetky návrhy a formuluje sa odborné stanovisko, ktoré sa potom publikuje v kodifikačných príručkách. 
	Platnosť kodifikácie, ktorá je v danom období záväzná, potvrdzuje ústredný orgán štátnej správy, v ktorého kompetencii je starostlivosť o štátny jazyk. U nás je takýmto orgánom Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky. Na návrh odborných slovakistických pracovísk Ústredná jazyková rada ako expertný poradný orgán ministra kultúry, zložená z popredných jazykovedcov a slovakistov pôsobiacich v oblasti výskumu slovenského jazyka, posúdi a odsúhlasí všetky opodstatnené zmeny v platnej kodifikácii. Na základe súhlasného stanoviska Ústrednej jazykovej rady ministerstvo kultúry uverejní kodifikovanú podobu štátneho jazyka na svojej internetovej stránke.

K bodu 4

V navrhovanom spojení „štátne orgány, orgány územnej samosprávy, iné orgány verejnej správy, nimi zriadené právnické osoby a právnické osoby zriadené zákonom“ ide o legislatívno-technickú úpravu nadväzujúcu na súčasnú terminológiu. Zároveň sa vypúšťa legislatívna skratka „verejnoprávny orgán“, ktorá sa v celom texte zákona nahrádza odvolávkou na orgány vymenované v § 3 ods. 1.
Keďže celý § 3 sa sústreďuje na oblasť úradného styku, prvá veta odseku 1 v tomto paragrafe sa dopĺňa druhou časťou, ktorá v súvislosti s uplatňovaním jazykov menšín v úradnom styku odkazuje na zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín. Vzhľadom na to, že úlohou zákona č. 184/1999 Z. z. je vymedzenie rozsahu  používania jazykov menšín v úradnom styku, odvolávkou na tento zákon v prvej vete § 3 zákona o štátnom jazyku (odkaz č. 5aa) sa jednoznačne deklaruje, že stanovený rozsah menšinových jazykových práv sa zákonom o štátnom jazyku plne rešpektuje a povinné používanie štátneho jazyka v úradnom styku zakotvené v § 3 zákona o štátnom jazyku nie je v rozpore s ustanoveniami zákona č. 184/1999 Z. z., neobmedzuje práva vyplývajúce z tohto zákona.
V súvislosti s medzinárodnou komunikáciou, ktorá v úradnom styku s orgánmi verejnej moci iných štátov, s medzinárodnými organizáciami, s ďalšími subjektmi medzinárodného práva atď. môže prebiehať aj v inom ako štátnom jazyku, bolo potrebné doplniť ustanovenie odseku 1 o možnosť používania iných jazykov v kontakte s cudzinou. Pretože komunikácia na medzinárodnej úrovni sa riadi súhrnom zmluvne dohodnutých pravidiel, obyčajovým právom, zvyklosťami a zásadami diplomatickej praxe a pod., v návrhu zákona sa použil zovšeobecňujúci pojem zaužívaná medzinárodná prax, ktorým sa vyjadruje skutočnosť, že používanie jazykov v medzinárodnom styku prebieha podľa medzinárodne akceptovaných pravidiel uplatňovaných v jednotlivých oblastiach.
V odseku 2 sa urobili niektoré terminologické úpravy – do výpočtu zamestnancov sa doplnili štátni zamestnanci a neaktuálny termín spoje sa nahradil slovným spojením pošty a telekomunikácie. Preukazovanie primeranej znalosti štátneho jazyka pri prijímaní jednotlivých osôb do pracovného pomeru, ktoré sa vypustilo z odseku 1, sa v odseku 2 nahradilo požiadavkou na ovládanie štátneho jazyka zamestnancami orgánov a právnických osôb vymenovaných v odseku 1 a zamestnancami ďalších uvedených organizácií.
V poznámke pod čiarou k odkazu č. 5 sa opravili odkazy na staré všeobecne záväzné právne predpisy a nahradili sa odkazmi na platné zákony. 

K bodom 5, 6, 14, 15, 16, 19 a 21

	V poznámkach pod čiarou sa opravili odkazy na staré všeobecne záväzné právne predpisy a nahradili sa odkazmi na platné zákony.

K bodom 7, 9 a 23

	Legislatívna skratka „verejnoprávny orgán“ vypustená z pôvodného znenia § 3 ods. 1  (pozri bod č. 4) sa v celom texte zákona nahrádza odvolávkou na orgány vymenované v § 3 ods. 1.

K bodom 8 a 11

Text pôvodného písmena d) sa v upravenej podobe (terminologicky sa spresnili niektoré pojmy) presúva do nového § 3a, pretože používanie názvov sídelných a nesídelných objektov presahuje oblasť úradného styku a zaradenie tohto ustanovenia do § 3, ktorý upravuje používanie štátneho jazyka v úradnom styku, spôsobuje nedorozumenia pri uplatňovaní zákona v praxi. Názvy obcí a iných geografických objektov z územia Slovenskej republiky sa určujú v štátnom jazyku v súlade s ďalšími všeobecne záväznými právnymi predpismi (zákon č. 369/1990 Zb. a zákon č. 215/1995 Z. z.). Ich jednotné používanie je záväzné vo všetkých oblastiach verejného styku. Keďže úradný styk je len jednou z oblastí verejného styku, bolo potrebné vyňať toto ustanovenie z § 3 a presunúť ho do osobitného paragrafu. V záujme zjednotenia legislatívnej úpravy sa v novom § 3a vypúšťa zo spojenia „úradné názvy obcí“ prídavné meno „úradné“ v súlade so zákonom č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších prepisov. Druhá časť vety o označovaní ulíc v jazykoch národnostných menšín sa dopĺňa o označovanie ulíc a iných miestnych geografických značení v jazykoch národnostných menšín v súlade s § 4 ods. 1 zákona č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín. V § 3a sa pridávajú odkazy na súvisiace právne predpisy. V nadväznosti na presunutie textu písmena d) do nového § 3a sa v § 3 ods. 3 upravuje označenie doterajšieho písmena e). 

K bodu 10

Odsek 5 v § 3 upravuje úradnú komunikáciu právnických a fyzických osôb s orgánmi a právnickými osobami uvedenými v odseku 1. 
Pôvodné ustanovenie odseku 5 v § 3 stratilo platnosť po rozhodnutí Ústavného súdu Slovenskej republiky v roku 1997 (nález ÚS SR č. 260/1997 Z. z.). Ustanovenie sa týkalo písomných podaní občanov (Písomné podania občanov určené verejnoprávnym orgánom sa podávajú v štátnom jazyku.). Keďže od roku 1996 (po zrušení zákona č. 428/1990 Zb.) do roku 1999 neexistoval osobitný zákon, ktorý by umožňoval príslušníkom menšín používať v úradnom styku svoj materinský jazyk a ani zákon o štátnom jazyku z roku 1995 túto problematiku neriešil, ústavný súd konštatoval, že pôvodné ustanovenie odseku 5 v § 3 zákona o štátnom jazyku  v spojení s ustanovením § 12 citovaného zákona v rozsahu, v akom sa vzťahuje na občanov Slovenskej republiky patriacich k národnostným menšinám alebo etnickým skupinám, nie je v súlade s čl. 34 ods. 2 písm. b) Ústavy Slovenskej republiky. Situácia sa zmenila, keď sa po dvoch rokoch od platnosti nálezu ústavného súdu prijal zákon č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín, ktorý umožnil používanie týchto jazykov v úradnom styku v obciach, kde žije minimálne 20 % príslušníkov národnostnej menšiny. Tým sa odstránili dôvody, ktoré viedli k vypusteniu odseku 5 z § 3 zákona o štátnom jazyku. Po tejto zmene v oblasti právnej úpravy používania menšinových jazykov v úradnom styku je možné opäť zapracovať do textu zákona ustanovenie odseku 5, ktoré upravuje komunikáciu právnických a fyzických osôb s orgánmi verejnej správy a s právnickými osobami uvedenými v odseku 1 v § 3. V poznámke pod čiarou k tomuto ustanoveniu sa uvádza odkaz na zákon o používaní jazykov národnostných menšín, ako aj ďalšie zákony, ktoré umožňujú v istých presne vymedzených situáciách použitie iného ako štátneho jazyka pri podávaní písomností v rámci úradného styku v Slovenskej republike.
V druhej a tretej vete nového odseku 5 sa súčasne zavádza výnimka vo vzťahu k českému jazyku, ktorý sa chápe ako jazyk spĺňajúci požiadavku základnej zrozumiteľnosti z hľadiska štátneho jazyka, a preto sa osobám českej národnosti umožňuje používanie ich materinského jazyka v úradnom styku na území Slovenskej republiky, t. j. pred orgánmi a právnickými osobami uvedenými v odseku 1. Týmto doplnením sa zároveň zohľadnila aj podobná právna úprava v zákonoch Českej republiky, ktoré umožňujú napr. v správnom konaní rovnocenné použitie slovenského a českého jazyka.
Zaradením odseku 5 do § 3 zákona o štátnom jazyku sa kompletizuje právna úprava používania štátneho jazyka v úradnom styku, pričom nejde o zavádzanie novej povinnosti, pretože predkladanie podaní v štátnom jazyku nepriamo vyplývalo už z doterajších platných ustanovení zákona o štátnom jazyku (napr. z § 3 ods. 1, § 3 ods. 3 písm. c, § 6 ods. 2, § 7 ods. 1) a z ďalších všeobecne záväzných právnych predpisov upravujúcich konkrétne oblasti spoločenského života.

K bodu 12

	Po prijatí nového školského zákona (zákon č. 245/2008 Z. z. o výchove a vzdelávaní (školský zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov) sa odkaz 5a a odkaz 8 týkajú toho istého paragrafu v zákone č. 245/2008 Z. z., a preto sa v zmysle legislatívnych pravidiel upravuje číslo odkazu v § 4 v odsekoch 1 a 5.

K bodu 13

    Odsek 3 v § 4 sa dopĺňa v súlade s platným školským zákonom č. 245/2008 Z. z.

K bodu 17

	Zmeny v § 5 súvisia predovšetkým s potrebou zladiť jednotlivé ustanovenia s neskoršie prijatými právnymi predpismi a spresniť a doplniť niektoré nejednoznačné formulácie. 
	Nadpis § 5 sa mení. Zahŕňa viaceré príbuzné oblasti verejného styku: napr. masmédiá, knižné publikácie, vysielanie audiovizuálnych diel pre deti, informácie pre verejnosť, verejné podujatia a zhromaždenia. 
V odseku 1 sa terminologicky spresňuje formulácia úvodnej vety. 
Vypustením slov inojazyčné rozhlasové relácie v odseku 1 písm. a) sa spresňuje formulácia tohto ustanovenia, pretože ďalšia časť vety hovorí, že ide o relácie, pri ktorých sa používajú titulky, z čoho vyplýva, že sa vzťahuje len na televízne relácie (nemôže sa, prirodzene, vzťahovať na rozhlasové relácie). Na zabezpečenie slovenskej jazykovej úpravy pri cudzojazyčných reláciách nemusí televízny vysielateľ použiť titulky v štátnom jazyku, ak celú reláciu následne odvysiela v slovenčine. Vysielanie inojazyčných rozhlasových relácií sa umožňuje v ods. 1 písm. b), ak je zabezpečené vysielanie týchto relácií aj v štátnom jazyku. 
V § 2 ods. 5 zákona č. 220/2007 Z. z. o digitálnom vysielaní sa presne vymedzuje, čo je relácia vysielania. Odkazom na ustanovenie tohto zákona v poznámke č. 9a sa vymedzenie skladby relácie v zákone o štátnom jazyku stáva nadbytočným, a preto sa z ods. 1 písm. a) a b) vypúšťa.
Spresňuje sa aj spôsob používania českého jazyka (jazyk spĺňajúci požiadavku zrozumiteľnosti z hľadiska štátneho jazyka) vo vysielaní v zmysle súčasnej platnej právnej úpravy tak, že sa v odseku 1 namiesto druhej časti vety v písm. a) zavádzajú nové písmená g) a h). V novom písmene g) sa presnejšie vymedzuje používanie českého jazyka vo vysielaní tak, aby sa zabezpečil súlad s platnou právnou úpravou v tejto oblasti, ktorá je definovaná v súčasnom audiovizuálnom zákone účinnom od 1. januára 2008 (zákon č. 343/2007 Z. z.). V súlade s touto úpravou sa umožňuje vysielanie pôvodných českých diel v českom jazyku bez povinnosti prekladu do slovenského jazyka. Súčasne sa dopĺňa odkaz na § 17 nového audiovizuálneho zákona, v ktorom sa táto oblasť upravuje. Doplnením ďalšieho písmena h) v odseku 1 sa sleduje súlad s platnou právnou úpravou (spoločné, prechodné a záverečné ustanovenia zákona č. 343/2007 Z. z.), ktorá pripúšťa použitie českého jazyka vo vysielaní nielen v prípade pôvodnej českej produkcie, ale aj pri inojazyčných dielach s českým dabingom, ak bol tento dabing vyrobený pred účinnosťou súčasného audiovizuálneho zákona. Z tohto dôvodu sa v § 5 ods. 1 rozširuje počet výnimiek z povinnosti používať štátny jazyk aj o prípady uvedené v § 46 ods. 6 zákona č. 343/2007 Z. z. Súčasne sa dopĺňa odkaz na toto ustanovenie. Ďalšia výnimka vo vzťahu k českému jazyku je uvedená v písmene i) a týka sa vystúpení osôb hovoriacich po česky, ktoré sú zaradené do spravodajských, publicistických a zábavných televíznych a rozhlasových relácií (pri týchto vystúpeniach vysielateľ nemusí zabezpečovať ich slovenskú jazykovú úpravu).
	Terminologická úprava v odseku 1 písm. c) (pôvodné písmeno b) sa robí z dôvodu zladenia terminológie s platným právnym predpisom (zákon č. 619/2003 Z. z. o Slovenskom rozhlase v znení neskorších predpisov), pričom sa dopĺňa odkaz na tento predpis. Z dôvodu lepšej prehľadnosti sa druhá časť pôvodného písmena b) presúva do samostatného písmena d). Do nového písmena e) sa presúva spresnené znenie pôvodného písmena c). Posledná veta odseku 1 sa v upravenom znení zaraďuje ako písmeno f) za písmeno e).
	Výnimka uvedená v písmene j) sa týka vysielania podujatí v priamom prenose, pri ktorých sa umožňuje zabezpečenie slovenskej jazykovej verzie prostredníctvom simultánneho tlmočenia.
	Znenie odseku 1 sa vzťahuje na všetky druhy rozhlasového a televízneho vysielania z hľadiska územného dosahu (t. j. na celoplošné, multiregionálne, regionálne a lokálne) a osobitná úprava regionálneho a lokálneho vysielania (pôvodný odsek 4), ktorá spôsobovala nežiaduce obmedzenia pri týchto druhoch vysielania, sa ruší.
	Pôvodné znenie odseku 2 sa spresňuje použitím výrazu maloletý, ktorým sa zlaďuje terminológia zákona o štátnom jazyku s terminológiou zaužívanou v ďalších mediálnych zákonoch, napr. v audiovizuálnom zákone a v zákone o vysielaní a retransmisii. Odsek sa dopĺňa o možnosť vysielania audiovizuálnych diel určených maloletým do 12 rokov v jazykoch národnostných menšín, ak sú vysielané v rámci inojazyčných televíznych relácií podľa odseku 1 písm. a).
Ustanovenie pôvodného odseku 3 sa vypúšťa ako duplicitné, pretože požiadavka, aby profesionálni zamestnanci médií používali vo vysielaní štátny jazyk, je zahrnutá už v úvodnej vete odseku 1 tohto paragrafu.
Do nového odseku 3 sa preberá tá časť pôvodného odseku 4, ktorá sa týkala sprístupňovania informácií prostredníctvom rozhlasových zariadení, predovšetkým v obecných rozhlasoch. Keďže informovanie občanov prostredníctvom miestneho rozhlasu nie je vysielaním v zmysle príslušných právnych predpisov, navrhuje sa neuvádzať ho v zákone ako vysielanie, ale ako informovanie verejnosti. Oznamy je možné zverejniť aj v inom jazyku po ich odznení v štátnom jazyku.
Ustanovenie pôvodného odseku 5 sa v spresnenom znení presúva do odseku 4. Odkazom na zákon č. 212/1997 Z. z. a zákon č. 167/2008 Z. z. sa opravuje chybný odkaz v súčasnom zákone.
V odseku 5 (pôvodný odsek 6) sa výrazom písomné informácie nahradil výraz príležitostné tlače, keďže tento pojem sa v príslušných právnych predpisoch nepoužíva a nie je vymedzený ani v zákone o štátnom jazyku. Vložením slova najmä sa vyjadruje, že nejde o úplný výpočet všetkých spôsobov a možností informovania verejnosti. Do základného výpočtu sa doplnili plagáty a informačné tabule, pretože patria k často využívaným formám verejného sprostredkúvania informácií. Z prvej vety sa vypúšťa aj slovo kultúrnych, pretože požiadavka na sprostredkovanie informácií v štátnom jazyku pri organizovaní verejných podujatí sa netýka len kultúrnych podujatí. Novou formuláciou druhej vety sa dosahuje jednoznačnejšia interpretácia pôvodného textu a vypúšťa sa nadbytočná podmienka, ktorá umožňovala preklad do cudzieho jazyka len v prípade potreby.
V odseku 6 (pôvodný odsek 7) sa spresňuje používanie štátneho jazyka a popritom aj iných jazykov pri kultúrnych a výchovno-vzdelávacích podujatiach. Okruh výnimiek na použitie iných jazykov sa rozširuje o výchovno-vzdelávacie podujatia zamerané na vzdelávanie v oblasti cudzích jazykov a o divadelné hry s pôvodnými textami (ide o prípady, keď sa domáce činoherné súbory rozhodnú naštudovať divadelnú hru v originálnom znení, napr. hru francúzskeho dramatika J. B. Moliéra vo francúzskom jazyku). Pri českých kultúrnych podujatiach sa upúšťa od povinnosti uviesť programy aj v štátnom jazyku.
V novom odseku 7 sa osobitne upravuje povinnosť používať štátny jazyk na pamätníkoch, pomníkoch a pamätných tabuliach. V súlade s ostatnými ustanoveniami zákona sú upravené aj podmienky uvádzania nápisov na týchto pamätníkoch v inom ako štátnom jazyku. Na základe skúseností z praxe, keď sa po zistení nedostatkov v textovej časti pamätníkov a pamätných tabúľ musela nákladným spôsobom zabezpečovať ich oprava, sa navrhuje, aby nápis na pripravovanom pamätníku, pomníku alebo tabuli posúdilo aj ministerstvo kultúry z hľadiska jeho súladu s ustanoveniami zákona o štátnom jazyku. Povinnosťou dotknutých osôb bude vyžiadať si od ministerstva kultúry takéto záväzné stanovisko, čím sa pomôže predísť zbytočne vynaloženým prostriedkom na dodatočnú opravu. Ustanovenie odseku 7 sa nevzťahuje na historické nápisy na pamätníkoch, pomníkoch a  pamätných tabuliach (ani v prípade ich obnovy a rekonštrukcie), ktoré sú súčasťou národných kultúrnych pamiatok a podliehajú ochrane podľa zákona č. 49/2002 Z. z. o ochrane pamiatkového fondu v znení zákona č. 479/2005 Z. z.
V súlade s nadpisom paragrafu sa v odseku 8 spresnil pojem zhromaždenie a  termín prednáška sa nahradil termínom verejné podujatie.
V poznámkach pod čiarou k § 5 sa doplnili odkazy na ďalšie súvisiace právne predpisy a odkazy na zrušené zákony sa nahradili citáciou novších právnych predpisov. 

K bodu 18

Navrhovanou úpravou v § 6 sa zlaďuje použitá terminológia so súčasnými platnými právnymi predpismi, pričom sa zohľadňuje zákon č. 321/2002 Z. z. o ozbrojených silách Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov, zákon č. 315/2001 Z. z. o Hasičskom a záchrannom zbore v znení neskorších predpisov, zákon č. 57/1998 Z. z. o Železničnej polícii v znení neskorších prepisov a zákon č. 314/2001 Z. z. o ochrane pred požiarmi v znení neskorších prepisov.
§ 7 ods. 1 sa dopĺňa o chýbajúce časti týkajúce sa používania štátneho jazyka v trestnom konaní. 
Nahradením výrazu cudzincov slovom osôb v § 7 ods. 2 sa zjednocuje právna úprava tohto ustanovenia s odsekom 2 v § 20 Trestného poriadku.  

K bodu 20

	Nadpis § 8 sa upravuje preto, lebo pôvodné znenie tohto nadpisu nezahŕňalo všetky oblasti, ktoré sú predmetom úpravy § 8.

K bodu 22

	Ustanovenie odsekov 2 a 3 v § 8 sa dopĺňa o možnosť použitia iných jazykov pri vyhotovovaní písomností uvedených v týchto ustanoveniach, ak je zabezpečené ich znenie v štátnom jazyku.
Doplnenie druhej vety v odseku 3 súvisí s potrebou odstrániť rozpor medzi zákonom o štátnom jazyku a zákonom č. 264/1999 Z. z. o technických požiadavkách na výrobky a o posudzovaní zhody a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. Zákon č. 264/1999 Z. z. sa zaoberá komplexnou úpravou problematiky tvorby a vydávania slovenských technických noriem. Vzhľadom na to, že táto neskoršia osobitná právna norma umožnila pri preberaní medzinárodných a európskych technických noriem do slovenských technických noriem okrem preberania v slovenskom jazyku použiť aj ďalšie formy preberania určené medzinárodnými a európskymi normalizačnými organizáciami, nastal v tomto bode nesúlad medzi ustanoveniami zákona č. 264/1999 Z. z. a povinnosťou vyhotovovať všetky slovenské technické normy v slovenskom jazyku ustanovenou v § 8 ods. 3 zákona o štátnom jazyku. Navrhovaná úprava tento rozpor odstraňuje.
Do odseku 4 sa dopĺňajú zariadenia sociálnych služieb, v ktorých sa podobne ako v zdravotníckych zariadeniach poskytujú služby vo verejnom záujme určené širokej verejnosti. Na spresnenie terminológie sa slová občan a cudzinec nahrádzajú slovami pacient (v zdravotníckych zariadeniach) a klient (v zariadeniach sociálnych služieb). Rovnako ako zdravotnícke služby aj poskytovanie sociálnych služieb má verejný charakter, a preto aj tu platí zásada prednostného používania štátneho jazyka. Popri zachovaní doterajšej možnosti použiť v komunikácii s pacientom aj iný ako štátny jazyk (v prípade, ak pacient neovláda štátny jazyk) sa v návrhu zákona umožňuje príslušníkom národnostných menšín komunikovať v ich materinskom jazyku s personálom zdravotníckych a sociálnych zariadení v obciach, kde žije minimálne 20 % príslušníkov menšiny. Toto právo doteraz nebolo zakotvené v právnom systéme SR a jeho zavedením do zákona o štátnom jazyku sa rozširuje okruh zákonných práv na používanie jazykov menšín vo verejnom styku. Týmto doplnením pôvodného ustanovenia odseku 4 sa na základe odporúčania Výboru ministrov Rady Európy odstraňuje prekážka pri uplatňovaní menšinových jazykov v sociálnej oblasti, čím sa napĺňa ustanovenie čl. 13 ods. 2 písm. c) Európskej charty regionálnych alebo menšinových jazykov.  Aby pri uplatňovaní tohto práva nedochádzalo k diskriminácii v pracovnoprávnych vzťahoch, treba zabezpečiť, aby sa ovládanie menšinového jazyka nestalo podmienkou prijatia do zamestnania, resp. podmienkou pôsobenia v týchto zariadeniach. 

K bodu 24

V § 8 ods. 6 sa čiastočne upravuje terminológia a presnejšie sa definuje súčasná platná požiadavka, aby nápisy na verejne prístupných miestach, reklamné texty a ďalšie oznamy určené na informovanie verejnosti v inom ako štátnom jazyku boli svojím obsahom identické s textom v štátnom jazyku, za ktorým majú nasledovať. Nahrádza sa tak nepresná formulácia z prvej časti druhej vety o rovnako veľkých textoch, ktorá v podstate vyžadovala, aby text v cudzom jazyku dosahoval vždy rozmery textu v štátnom jazyku. 

K bodu 25

	Navrhovaná úprava spresňuje podmienky dohľadu nad zákonom o štátnom jazyku. Stanovujú sa povinnosti a práva osôb vykonávajúcich dohľad a takisto povinnosti subjektov, ktoré porušili zákon. 
	V súlade s kompetenčným zákonom (zákon č. 575/2001 Z. z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v znení neskorších predpisov) je už od roku 1996 zabezpečením dohľadu nad dodržiavaním povinností vyplývajúcich zo zákona o štátnom jazyku poverené ministerstvo kultúry. V predkladanej novele sa navrhuje, aby ministerstvo kultúry dohliadalo na všetky ustanovenia zákona okrem  ustanovení upravujúcich používanie štátneho jazyka v periodickej tlači, v agentúrnom spravodajstve, v rozhlasovom a televíznom vysielaní, v hospodárskej reklame a ustanovení upravujúcich používanie štátneho jazyka v oblasti súdnej moci.

K bodu 26

	Závažným nedostatkom pri zabezpečení účinného dohľadu nad dodržiavaním zákona je najmä nedostatočná vymožiteľnosť jeho platných ustanovení. Na dosiahnutie vykonateľnosti zákona sa navrhuje zavedenie chýbajúceho sankčného ustanovenia. Sankcionovanie sa dotýka orgánov verejnej správy, právnických osôb a fyzických osôb oprávnených podnikať za porušenie  povinností uložených zákonom a za neodstránenie protiprávneho stavu. Uloženie pokuty sa navrhuje až v takom prípade, ak sa ani po opakovanom písomnom upozornení zo strany ministerstva kultúry nepristúpilo k odstráneniu  protiprávneho stavu.
     Výška navrhovaných pokút bude odstupňovaná s prihliadnutím na rozsah, následky, čas trvania a na opakované porušovanie povinnosti. 

K bodu 27

	Na to, aby vláda Slovenskej republiky mohla prijímať účinné opatrenia na rozvoj a ochranu slovenčiny ako štátneho jazyka, musí byť pravidelne informovaná o stave používania štátneho jazyka v spoločenskej praxi a o praktickom uplatňovaní zákona o štátnom jazyku i  ďalších zákonov upravujúcich používanie slovenského jazyka v osobitných oblastiach verejného styku. 
	Súčasťou správy bude sumarizácia a vyhodnotenie zistení dozorných orgánov poverených výkonom dohľadu nad používaním štátneho jazyka v danej spoločenskej oblasti a skúseností s používaním štátneho jazyka v oblasti pôsobnosti orgánov verejnej správy a právnických osôb uvedených v § 3 v odseku 1. Na základe týchto podkladov a zistení bude možné navrhnúť konkrétne kroky na riešenie aktuálnych problémov a na zlepšenie situácie tam, kde si to reálne potreby vyžiadajú. Správa prinesie aj zhrnutie najvýznamnejších aktivít a prijatých opatrení, ktoré v sledovanom období prispeli k zlepšeniu starostlivosti o štátny jazyk, k popularizácii výsledkov jazykovedného výskumu, ako aj k celkovému zvyšovaniu jazykovej kultúry v spoločnosti. V záujme objektívneho zhodnotenia stavu používania štátneho jazyka budú súčasťou správy aj podnety občanov a  stanoviská odborníkov na slovenský jazyk i vyjadrenia osobností kultúrneho a spoločenského života k tejto téme.  	
	Povinnosťou vypracúvať takúto písomnú informáciu bude poverené Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky ako ústredný orgán štátnej správy pre oblasť štátneho jazyka. Navrhujú sa dvojročné intervaly na vypracúvanie a predkladanie súhrnnej správy, pretože sa predpokladá, že v takomto dlhšom intervale bude možné objektívnejšie a spoľahlivejšie zhodnotiť fungovanie prijatých opatrení. Najbližšiu správu by po schválení tejto novely pripravilo ministerstvo kultúry v roku 2012. Predkladanie správ o používaní štátneho jazyka je bežné aj v iných členských štátoch Európskej únie, ktoré toto opatrenie majú už niekoľko rokov zakotvené vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch. Tak je to napríklad vo Francúzsku, Slovinsku, Fínsku, Poľsku. 

K bodu 28 

	V § 11 v odseku 1 sa spresňuje pôvodná formulácia, ktorá sa dopĺňa o možnosť funkčného využitia aj iných ako spisovných jazykových prostriedkov uvedených v základných kodifikačných príručkách. 
	Ustanovenie odseku 2, ktoré po zaradení § 9a a nového odseku 5 v § 1 stratilo opodstatnenie, sa z § 11 vypúšťa. Podľa § 9a ods. 1 možno uložiť pokutu za porušenie zákona o štátnom jazyku orgánom a právnickým osobám uvedeným v § 3 ods. 1, ostatným právnickým osobám a fyzickým osobám podnikateľom, ktoré nesú zodpovednosť za dodržiavanie zákona, a preto formulácia o zodpovednosti týchto osôb v osobitnom ustanovení (§ 11 ods. 2) je nadbytočná. 
Namiesto pôvodného odseku 4, v ktorom sa uvádzali v súvislosti so spisovným slovenským jazykom len niektoré ustanovenia zákona, sa do odseku 1 vkladá veta, v ktorej sa vyjadruje požiadavka uplatňovania spisovnej normy vo všetkých oblastiach verejného styku, ktoré sú predmetom úpravy zákona o štátnom jazyku. Zákon o štátnom jazyku používa na označenie spisovnej slovenčiny termín kodifikovaná podoba štátneho jazyka. Je to tá podoba štátneho jazyka, ktorá rešpektuje všeobecne platnú a všeobecne záväznú normu spisovného jazyka a ktorú v súčasnosti zachytávajú kodifikačné príručky. Zákonitosti vlastné spisovnému jazyku a prijímané v určitom období daným jazykovým spoločenstvom ako záväzné predstavujú spisovnú jazykovú normu. Keďže jazykom verejného styku v Slovenskej republike je slovenský spisovný jazyk, uplatňovanie spisovnej normy vo verejných rečových prejavoch sa vyžaduje nezávisle od toho, či je alebo nie je táto požiadavka legislatívne vyjadrená. S cieľom prispieť k dôslednejšiemu uplatňovaniu spisovnej normy vo verejnom styku bolo potrebné túto všeobecne platnú zásadu uviesť aj v zákone o štátnom jazyku.

K bodu 29

	V prechodnom ustanovení účinnom od 1. augusta 2009 (dátum účinnosti návrhu zákona) sa umožňuje dotknutým osobám v konkrétnych prípadoch, kde si odstránenie protiprávneho stavu vyžaduje isté časové obdobie, zabezpečiť súlad so zákonom tým, že sa termín vykonania nápravy presúva na koniec roka 2009.

K čl. II

Ide o legislatívno-technickú úpravu, ktorou sa nahrádza termín „úradný jazyk“ použitý v tomto zákone na označenie slovenského jazyka podľa zrušeného zákona č. 428/1990 Zb. o úradnom jazyku Slovenskej republiky. 
V poznámke pod čiarou sa upravuje odkaz na platný zákon. 

K čl. III

	Ustanovenie § 6 sa navrhuje vypustiť v záujme sprehľadnenia právnej úpravy v oblasti používania českého a slovenského jazyka. Používanie českého jazyka v úradnom styku bude upravovať zákon o štátnom jazyku v § 3 v navrhovanom odseku 5 (čl. I bod č. 10 návrhu zákona). Okrem toho túto oblasť upravujú aj niektoré iné zákony a dvojstranné medzinárodné zmluvy, ktoré stanovujú konkrétne situácie, kde je možné v prípade potreby používať vo verejnom styku na území Slovenskej republiky český jazyk. 
	Terminologické spojenie jazyk spĺňajúci požiadavku základnej zrozumiteľnosti z hľadiska štátneho jazyka sa zaviedlo na označenie českého jazyka už v roku 1996 po nadobudnutí účinnosti zákona o štátnom jazyku (bežne sa používa aj v iných zákonoch) a nie je potrebné ho vysvetľovať v osobitnom ustanovení zákona č. 184/1999 Z. z. Keďže zákon č. 184/1999 Z. z. upravuje používanie jazykov národnostných menšín, medzi ktoré patrí aj český jazyk, ukázalo sa, že ustanovenie § 6 je nadbytočným a nesystémovým prvkom v tomto zákone.

K čl. IV

K bodom 1, 2 a 4 až 9

Návrhom zákona v bodoch 1, 2 a 4 až 9 tohto článku  sa prepočítava rozpätie pokút doteraz uvedené v slovenských korunách na sumy uvedené v eurách, ktoré môže uložiť Rada pre vysielanie a retransmisiu podľa ustanovení § 67 ods. 1 až 9 zákona č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii a o zmene zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách v znení neskorších predpisov. V návrhu zákona v § 67 ods. 1, v § 67 ods. 2, v § 67 ods. 3, v § 67 ods. 4, v § 67 ods. 5, v § 67 ods. 6, v 67 ods.7, v § 67 ods. 8, v § 67 ods. 9 zákona o vysielaní a retransmisii sa menia peňažné sumy zo slovenských korún na eurá tak, že sa použije ich matematické zaokrúhľovanie len na celé eurá nadol, pričom použité zaokrúhľovanie upravuje výšku príslušnej sumy na prospech dotknutých občanov alebo dotknutých hospodárskych subjektov v súlade so základnými princípmi pre prechod na euro.

K bodu 3

Doplnením písmena m) v § 67 ods. 2 v zákone č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii a o zmene zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách v znení neskorších predpisov sa navrhuje rozšíriť kompetenciu Rady pre vysielanie a retransmisiu pri ukladaní sankčných opatrení o možnosť uloženia pokuty za nedodržanie povinnosti uvedenej v § 16 písm. g) zákona o vysielaní a retransmisii. 

K čl. V

Ministerstvo kultúry SR pri rešpektovaní ústavného princípu nezávislosti súdnictva nebude dohliadať na dodržiavanie zákona o štátnom jazyku v oblasti súdnej moci.  V tejto oblasti používania štátneho jazyku sa navrhuje uplatnenie princípu sudcovskej samoregulácie tak, že dohľad bude zabezpečovať predseda príslušného súdu. 

K čl. VI

Navrhuje sa účinnosť od 1. augusta 2009.