Informácia 
o priebehu a výsledkoch diplomatickej konferencie o prijatí Dohovoru o náhrade škody spôsobenej tretím osobám činmi protiprávneho zasahovanie voči lietadlám a Dohovoru o náhrade škody spôsobenej lietadlami tretím osobám, konanej 20. apríla – 2. mája 2009 v Montreale

	V dňoch 20. apríla – 2. mája 2009 sa v Montreale uskutočnila diplomatická konferencia Medzinárodnej organizácie civilného letectva (ICAO). Jej cieľom bolo finalizovať text dvoch dohovorov, a to Dohovoru o náhrade škody spôsobenej tretím osobám činmi protiprávneho zasahovania voči lietadlám (Unlawful Interference Convention, ďalej len „UIC“) a Dohovoru o náhrade škody spôsobenej lietadlami tretím osobám (General Risk Convention, ďalej len „GRC“).

	Diplomatická konferencia bola vyvrcholením procesu príprav textov obidvoch dohovorov, ktoré mali nahradiť „neúspešný“ Dohovor o škodách spôsobených zahraničnými lietadlami tretím osobám na povrchu“ (Convention on Damage Caused by Foreign Aircraft to Third Parties on the Surface), ktorý bol podpísaný v Ríme 7. októbra 1952 a je platný od 4. februára 1958. Prípravné práce na UIC a GRC boli vyvolané najmä teroristickými útokmi 11. septembra 2001 na New York a Washington, kedy došlo k značným stratám na životoch a obrovským škodám na majetku. Súdne spory z nich vyplývajúce pokračujú dodnes a právna úprava pre obete takýchto činov, resp. ich pozostalých je nejednotná a komplikovaná. Následne po týchto udalostiach došlo aj k zlyhaniu poistného trhu a poistenie rizika vzniku škôd v dôsledku vojny alebo teroristického útoku nebolo na komerčnom trhu k dispozícii. Dohovor o náhrade škody spôsobenej tretím osobám činmi protiprávneho zasahovanie voči lietadlám má na podobné situácie reagovať v budúcnosti a súčasne by mal zabrániť nutnosti použitia štátnych záruk na spôsobené škody veľkého rozsahu (čo bola prax po 11. septembri 2001 v dôsledku zlyhania poistného trhu).

	V súčasnosti je členom ICAO 190 štátov. Diplomatickej konferencie sa zúčastnili delegácie 81 členských štátov a 16 delegácií pozorovateľov z medzinárodných organizácií, odborných leteckých organizácií, regionálnych leteckých organizácií a univerzít. Konferencie sa ako pozorovatelia zúčastnili taktiež zástupcovia Európskej únie (EÚ).

	Diplomatickú konferenciu otvoril úvodným slovom prezident Rady ICAO pán Roberto Kobeh Gonzáles. Praktické organizačné a technické aspekty konferencie prezentoval generálny tajomník ICAO pan Taïeb Chérif.

	Delegáti diplomatickej konferencie zvolili aklamáciou pani Kate Staples (Veľká Británia) za predsedníčku konferencie a päť podpredsedov konferencie (Singapur, Chile, Kamerun, Japonsko, Spojené arabské emiráty). Prvý deň rokovania bola zvolená aj komisia pre plné moci, kde zastupovala európsky región Česká republika ako predsedajúca krajina EÚ. Počas rokovania boli vytvorené ďalšie komisie, ktorých úlohou bola príprava konkrétnych návrhov textov predkladaných na rokovanie pléna (tzv. „Drafting Committee“). 

	Väčšina ustanovení obidvoch dohovorov bola vzhľadom k ich identite prerokovávaná paralelne, len určité časti boli vyčlenené k samostatnému prerokovaniu v rámci príslušného dohovoru. Jednotlivé ustanovenia dohovorov boli postupne prerokované v pléne, v prípade spornejších bodov či potreby navrhnúť konkrétny text postúpené do „Drafting Committee“ . Výsledný text bol napokon opätovne prerokovaný a schválený v pléne.

Dohovor o náhrade škody spôsobenej tretím osobám činmi protiprávneho zasahovania voči lietadlám

	UIC sa vzťahuje na kompenzáciu škôd spôsobených lietadlami počas medzinárodného letu tretím osobám na zemi, pokiaľ bola škoda spôsobená na území zmluvných štátov (v určitých prípadoch je možné kompenzáciu poskytnúť aj v prípade škody spôsobenej mimo územia zmluvných štátov). Bolo zachované pravidlo tzv. „opt-in“, ktoré umožňuje podľa zváženia každého zmluvného štátu rozšíriť pôsobnosť aj na vnútroštátne lety.

	Väčšina delegácií s návrhom dohovoru vo všeobecnosti súhlasila. Najviac diskutovanými a najspornejšími boli podľa predpokladu úpravy týkajúce sa fungovania Medzinárodného kompenzačného fondu pre leteckú dopravu („International Civil Aviation Compensation Fund“ –„ ICACF“, „fond“.) V pôvodnom znení návrhu to bol Dodatočný kompenzačný mechanizmus („Supplementary Compensation Mechanism“ – „SCM“). Diskutované boli najmä otázky jeho finančného krytia, kompetencií a dozorných právomocí ICAO. Pozornosť sa sústredila aj na právne úpravy ustanovení o zodpovednosti prevádzkovateľov lietadiel (články 23 – 28 pôvodného textu, články 24 – 29 prijatého textu).

	Nakoľko na plenárnom zasadnutí sa nepodarilo dohodnúť na kľúčovej otázke dohovoru, čiže výlučnej zodpovednosti prevádzkovateľa lietadla a obmedzenia jeho práva na následný regres, bola k vyriešeniu tohto problému vytvorená užšia pracovná skupina, ktorá mala navrhnúť kompromisné riešenie. Výlučnosť a rozsah zodpovednosti prevádzkovateľa lietadla za odškodnenie škody spôsobenej činom protiprávneho zasahovania boli zachované, ale boli prijaté aj úpravy, najmä rozšírene následného regresu prevádzkovateľa lietadla voči ďalším subjektom, ktoré môže na udalosti participovať (výsledná verzia článkov 24 – 29).

	Toto riešenie bolo prijaté v pléne väčšinou štátov, avšak niektoré delegácie (Brazília, Francúzsko, Nemecko, Holandsko, Rakúsko) s ním vyjadrili zásadný nesúhlas. Podľa ich vyjadrenia prijatá úprava zodpovednosti prevádzkovateľa lietadla im bráni v ratifikácii dohovoru, nakoľko režim zodpovednosti v zmysle dohovoru je podľa ich názoru značne nevyvážený. Tieto delegácie nesúhlasili s tým, aby k náhrade škody bol povinný výlučne prevádzkovateľ lietadla, najmä pokiaľ je jeho právo na následný regres voči ďalším zainteresovaným subjektom takto obmedzený. Dohovor podľa ich mienky nie je výhodný ani pre obete leteckých nehôd, resp. ich pozostalých, ktorí si nemôžu zvoliť, voči ktorému subjektu budú uplatňovať právo na náhradu škody.

	Náhrada škody je rozdelená do dvoch úrovní.  V prvej úrovni je za kompenzáciu škôd spôsobených tretím osobám na povrchu zeme objektívne a výlučne zodpovedný prevádzkovateľ lietadla. Jeho zodpovednosť je však obmedzená určitým limitom (podľa maximálnej vzletovej hmotnosti lietadla). Riziká vzniku škody, za ktorú je obmedzene zodpovedný prevádzkovateľ lietadla (riziká v prvej úrovni), by mali byť plne kryté poistením na komerčnej báze. Prevádzkovateľ lietadla má zároveň právo postihu (následný regres) voči osobám, ktoré spáchali čin protiprávneho zasahovania alebo k nemu prispeli (napr. výrobcovia lietadiel a ich častí).

	V druhej úrovni sa vzniknutá škoda hradí z prostriedkov fondu, ktorý bude na základe UIC založený. Fond bude samostatným subjektom medzinárodného práva a bude reprezentovaný Konferenciou zmluvných strán a riadený Riaditeľom fondu. Činnosť fondu bude financovaná z príspevkov vyberaných a do fondu odvádzaných prevádzkovateľmi lietadiel za každého odlietajúceho cestujúceho alebo tonu nákladu. Konferencia zmluvných strán môže rozhodnúť o výške príspevkov prevádzkovateľov lietadiel všeobecného letectva. Náhrada škody prostredníctvom fondu je obmedzená do určitej výšky.

	V obmedzených, presne špecifikovaných prípadoch obsahuje UIC aj možnosť prekročenia zodpovednosti nad limity druhej úrovne, za kompenzáciu ktorých je opätovne zodpovedný prevádzkovateľ lietadla.

	Za účelom zjednodušenia celého systému náhrady škody obsahuje dohovor ustanovenia o medzinárodnej príslušnosti súdov výlučne v mieste vzniku škody. UIC obsahuje aj ustanovenia o možnosti prístupu Organizácií regionálnej ekonomickej integrácie (REIO). Vstup dohovoru do platnosti bol stanovený na 180. deň po uložení 35. ratifikačnej listiny depozitárovi dohovoru a pri súčasnom splnení podmienky minimálneho objemu dopravy z letísk zmluvných štátov za rok (750 000 000 cestujúcich). 

Dohovor o náhrade škody spôsobenej lietadlami tretím osobám
	
	Prerokovávanie dohovoru GRC bolo menej sporné vzhľadom k tomu, že má jednoduchšiu štruktúru a jeho súčasťou nie je fond pre kompenzáciu odškodnenia v druhej úrovni ako v prípade UIC. Preto aj dosiahnutie zhody na konečnom znení textu tohto dohovoru nebolo natoľko problematické.

	GRC sa vzťahuje na odškodnenie škôd spôsobených na území zmluvného štátu  tretím osobám lietadlami v dôsledku medzinárodného letu, a to inak ako v dôsledku činu protiprávneho zasahovania (t.j. z bežnej prevádzky). Rovnako ako v prípade UIC je na rozhodnutí zmluvného štátu, aby vydal príslušné prehlásenie, na základe ktorého sa bude pôsobnosť dohovoru vzťahovať aj na kompenzáciu škôd spôsobených lietadlami pri vnútroštátnych letoch. 

	Podľa GRC nesie zodpovednosť za kompenzáciu škody prevádzkovateľ lietadla. Obmedzenie zodpovednosti prevádzkovateľa lietadla  je stanovené v rovnakej výške ako v UIC a je závislé od maximálnej vzletovej hmotnosti lietadla. Prevádzkovateľ lietadla sa môže zbaviť zodpovednosti v presne špecifikovaných prípadoch. Prevádzkovateľ lietadla má právo postihu voči ďalším subjektom, ktoré sa podieľali na vzniku škody. Rovnako ako v UIC je medzinárodná príslušnosť k prerokovávaniu sporov súvisiacich s predmetom dohovoru daná výlučne súdom v mieste vzniku škody. GRC taktiež obsahuje ustanovenie o možnosti prístupu REIO. Vstup dohovoru do platnosti je stanovený na 60. deň po uložení 35. ratifikačnej listiny depozitárovi dohovoru.

Spolupráca a koordinácia stanovísk na regionálnom princípe

	Počas rokovania diplomatickej konferencie sa uskutočňovalo pravidelné denné zasadnutie delegácií členských krajín EÚ s ad hoc prítomnosťou delegácií ostaných krajín združených v Európskej konferencii civilného letectva (ECAC).

	Predsedníctvo EÚ vykonávané Českou republikou (PRES CZ) a Európska komisia (EK) vychádzali z mandátu (vyhradený dokument Rady č. 7737/09 JUSTCIV 64 AVIATION 46), ktorý bol 20. marca 2009 schválený Výborom Rady EÚ pre občianske právo a dňa 6. apríla 2009 Radou ministrov. Na základe uvedeného mandátu bola EK splnomocnená k rokovaniu v záležitostiach, ktoré spadajú výlučne do pôsobnosti Európskeho spoločenstva (ES). 

	Na základe vyššie uvedeného mandátu bol vytvorený podľa článku 300 Zmluvy o založení ES Zvláštny výbor, ktorému predsedalo PRES CZ. Vo výlučnej právomoci ES podľa uvedeného mandátu boli  otázky týkajúce sa poistenia (nariadenie EP a Rady č. 785/2004 o požiadavkách na poistenie leteckých prevádzkovateľov a prevádzkovateľov lietadiel), zodpovednosť za chybné výrobky (smernica Rady č. 374/85/ES o približovaní právnych a správnych predpisov členských štátov týkajúcich sa zodpovednosti za chybné výrobky) a otázky príslušnosti, výkonu a uznávania súdnych rozhodnutí (nariadenie Rady (ES) č. 44/2001 o príslušnosti a uznávaní a výkonu rozhodnutí v občianskych a obchodných veciach). Obidva dohovory taktiež obsahujú ustanovenia umožňujúci prístup REIO. Na základe tohto ustanovenia bude môcť ES pristúpiť k dohovorom v rozsahu svojich výlučných vonkajších právomocí.

	Otázky spadajúce do výlučnej kompetencie ES boli v konečnom znení dohovorov vyriešené takto:

1.	Poistenie
	Čl. 9 GRC a čl. 7 UIC týkajúce sa poistenia prevádzkovateľov lietadiel ostali v znení pôvodného návrhu, podarilo sa tak dosiahnuť zhodu s nariadením EP a Rady č. 785/2004.

2.	Zodpovednosť za chybné výrobky
Čl. 29 (pôvodný 28) UIC týkajúci sa problematiky upravenej smernicou Rady č. 374/85/ES nebol, pokiaľ sa týka vylúčenia možnosti obete (alebo pozostalého) podať žalobu na výrobcu lietadla, zmenený. V tejto oblasti tak pretrváva možný rozpor s uvedenou smernicou, avšak takáto nerovnováha bola zmiernená rozšírením práva prevádzkovateľa lietadla na následný regres voči ďalším subjektom.

3.	Príslušnosť, uznávanie a výkon rozhodnutí
V oblasti medzinárodnej súdnej príslušnosti (čl. 16 GRC a čl. 32 UIC) nebol na diplomatickej konferencii podporený návrh ES rozšíriť okruh príslušných súdov o súdy štátu, v ktorom má sídlo prevádzkovateľ lietadla. Následne nebola k uvedeným ustanoveniam prijatá ani  predložená odlučovacia doložka, ktorá by vo vymedzených situáciách umožňovala aplikáciu komunitárneho práva. Uvedené ustanovenie o príslušnosti tak nezodpovedá pravidlám stanoveným v nariadení Rady (ES) č. 44/2001, avšak samo toto nariadenie v svojich čl. 67 a 71 pripúšťa možnosti odlišnej právnej úpravy. Ustanovenie o uznávaní a výkonu rozhodnutí (čl.17 a 18 GRC a čl. 34 a 35 UIC) sa zmenili len nepodstatne. Bola zachovaná možnosť zmluvných štátov uzatvárať mnohostranné a regionálne dohody týkajúce sa uznávania a výkonu rozhodnutí, čo je plne v súlade s právom ES.

	V otázkach spadajúcich do výlučnej kompetencie členských štátov, čiže v otázkach neupravených mandátom, organizovali a viedli zástupcovia PRES CZ spoločne s delegáciou Švajčiarska tzv. paneurópske koordinačné zasadnutia so zástupcami krajín združených v ECAC. Tieto zasadnutia sú bežné v rámci zasadnutí ICAO. Prerokovávali sa aktuálne témy s cieľom dosiahnuť podporu určitých regionálnych zámerov.

	V priebehu trvania diplomatickej konferencie boli texty obidvoch dohovorov finalizované v šiestich jazykových verziách ICAO a dňa 2. mája 2009 počas slávnostného ukončenia konferencie otvorené na podpis. Podpísalo ich len šesť štátov: Ghana, Kongo, Pobrežie slonoviny, Srbsko, Uganda a Zambia. V súlade s pravidlom, že zmiešané medzinárodné dohody (ktorými uvedené dohovory nepochybne sú) podpisuje najskôr ES a následne jeho členovia, dohovory nepodpísala žiadna delegácia členských krajín EÚ.

	Záverečný akt konferencie (Final Act) podpísali delegácie, ktoré sa zúčastnili na rokovaní diplomatickej konferencie a boli k tomu riadne splnomocnené. Tento Záverečný akt podpísala aj EK. 

	Súčasťou Záverečného aktu sú aj dve rezolúcie: 

1. Rezolúcia vyzývajúca štáty ratifikovať Dohovor o náhrade škody spôsobenej tretím osobám činmi protiprávneho zasahovania voči lietadlám a Dohovor o náhrade škody spôsobenej lietadlami tretím osobám
a
2. Rezolúcia týkajúca sa vytvorenia Medzinárodného kompenzačného fondu pre leteckú dopravu. 
	 
ZÁVER

	Účasť delegácie Slovenskej republiky na diplomatickej konferencii a smernicu pre jej postup schválila vláda SR svojim uznesením č. 200/2009. Delegácia SR postupovala v súlade s touto smernicou, počas konferencie spolupracovala s PRES CZ, EK  a členskými krajinami EÚ a ECAC na vytváraní pozícií  a podpore prezentácie týchto pozícií. Texty dohovorov považuje za prijateľný kompromis.

	Vzhľadom k tomu, že niektoré otázky, ktoré dohovory upravujú, spadajú do výlučnej kompetencie ES, je potrebné rozhodnúť o podpise a uzatvorení dohovorov na úrovni ES. Slovenská republika preto počká na rozhodnutie ES a v rámci svojich kompetencií zváži, či niektorý z právnych nástrojov uzatvorí. Pred tým je potrebné konzultovať dôsledky a väzby. Na úrovni ES a Rady ministrov dopráv by sa mal riešiť aj postoj niektorých členských štátov EÚ (Nemecko, Francúzsko) k dohovorom a celkový vplyv na leteckú dopravu v súčasných hospodárskych podmienkach.