Predkladacia správa

	Predseda Národnej rady Slovenskej republiky podľa § 70 ods. 2 zákona NR SR č. 350/1996 Z.z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky svojím listom zo 17. augusta 2001 požiadal vládu Slovenskej republiky o zaujatie stanoviska k návrhu skupiny poslancov na vydanie zákona o ochrane súkromia a o príslušnosti súdov pri použití informačno-technických prostriedkov, ktorým a menia a dopĺňajú niektoré zákony (tlač č. 1145).
	Poslanecký návrh zákona predkladá po dohode ministrov vnútra a spravodlivosti na rokovanie vlády minister spravodlivosti. Účelom poslaneckého návrhu zákona je spresnenie podmienok použitia informačno-technických prostriedkov, a to najmä vzhľadom na čl. 48 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého má byť príslušnosť súdu ustanovená zákonom, ako aj čl. 16 ods. 1, čl. 19 ods. 2 ústavy a čl. 8 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (právo na ochranu súkromia).
	Ministerstvo spravodlivosti SR zaslalo poslanecký návrh zákona na vyjadrenie všetkým dotknutým štátnym orgánom – Ministerstvu vnútra SR, Ministerstvu obrany SR, Slovenskej informačnej službe, Železničnej polícii a Colnému riaditeľstvu, ktoré až na posledne menovaný vyjadrili zásadný nesúhlas s prijatím predmetného zákona. Poslanecký návrh zákona bol zaslaný na vyjadrenie tiež všetkým krajským súdom a Vyššiemu vojenskému súdu, ktoré návrh zákona z vecnej stránky neodmietli (s výnimkou Vyššieho vojenského súdu).
	V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že poslanecká iniciatíva na upresnenie podmienok použitia informačno-technických prostriedkov je správna a nie je možné ju odmietať. Zároveň je však treba konštatovať, že legislatívne vyjadrenie v predloženom poslaneckom návrhu je v určitých smeroch vecne nesprávne a nepresné. V prípade používania informačno-technických prostriedkov ide o citlivú záležitosť, ktorá zasahuje do  súkromia dotknutých osôb; na druhej strane v mnohých prípadoch (najmä organizovaná kriminalita, korupcia) sú informačno-technické prostriedky nevyhnutným prostriedkom na odhaľovanie trestnej činnosti a zisťovanie jej páchateľov.
	Z týchto dôvodov sa navrhuje, aby uznesenie vlády, ktorého obsahom je nesúhlasné stanovisko s predloženým poslaneckým návrhom zákona, zároveň uložilo ministrovi vnútra v spolupráci s dotknutými rezortami, v pôsobnosti ktorých sú štátne orgány, ktoré môžu používať informačno-technické prostriedky, pripraviť a do konca roku 2001 predložiť na rokovanie vlády a jej legislatívnej rady návrh osobitného zákona, ktorým sa upresnia a podrobne upravia podmienky používania informačno-technických prostriedkov (ďalej len „ITP“) v predprípravnom konaní.

	Konkrétne pripomienky k predloženému poslaneckému návrhu zákona:
1. Návrh zákona upravuje v jednotlivých článkoch predovšetkým príslušnosť súdu (vzhľadom na znenie čl. 48 ods. 1 ústavy), pričom sa navrhuje, aby bol v prvom rade miestne príslušný krajský súd podľa miesta trvalého bydliska (sídla) osoby, voči ktorej sa má použiť informačno-technický prostriedok.
Je potrebné poukázať na skutočnosť, že doplnenie príslušnosti súdu (v zmysle čl. 48 od. 1 ústavy) na rozhodovanie o použití ITP v predprípravnom konaní je už upravená vo vládnom návrhu zákona o Súdnej rade a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to v čl. III, ktorým sa novelizuje zákon č. 335/1991 Zb. o súdoch a sudcoch v znení neskorších predpisov (návrh zákona je na programe septembrovej schôdze Národnej rady SR), pričom vo vládnom návrhu zákona je zásadne príslušným krajský súd podľa sídla žiadateľa o vydanie súhlasu na použitie informačno-technických prostriedkov (osobitne je príslušnosť súdu určená, ak je žiadateľom Zbor väzenskej a justičnej stráže a Vojenské spravodajstvo). Takto určená miestna príslušnosť je nevyhnutná z dôvodov, že v prípadoch, keď v jednej rozpracovanej veci je potrebné použiť ITP voči viacerým osobám, tak o súhlase na použitie ITP bude rozhodovať ten istý sudca (v prípade poslaneckého návrhu zákona by o tom museli rozhodovať sudcovia  podľa bydliska podozrivých osôb, t.j. viacerí sudcovia, čo znamená, že jedným spisom by sa museli zaoberať postupne viacerí sudcovia a to by malo za následok ich neodôvodnenú zaťaženosť a nemožnosť rozhodovania v iných veciach).
Pritom pri určení príslušnosti poslanecký návrh zákona neupravil niektoré osobitosti. Napríklad je neodôvodnené, aby miestna príslušnosť podľa bydliska bola určená v zákone č. 4/2001 Z.z. o Zbore väzenskej a justičnej stráže (čl. V, bod 5 návrhu), keďže Zbor je oprávnený použiť ITP len voči osobám vo výkone väzby a výkone trestu odňatia slobody; v tomto prípade je nutné miestnu príslušnosť ustanoviť podľa sídla ústavu na výkon väzby resp. trestu odňatia slobody (v tejto súvislosti je nezmyselná dikcia navrhovaného § 24a ods. 1 – „v ktorého obvode má sídlo osoba“ – keďže fyzická osoba môže mať len bydlisko a v prípade zákona          č. 4/2001 Z.z. nie je možné použiť ITP voči právnickej osobe). 
V prípade novely zákona o Vojenskom spravodajstve, poslanecký návrh neprihliada na osobitosť problematiky, ktorá je v pôsobnosti Vojenského spravodajstva a aj vo vzťahu k jurisdikcii vojenských súdov je potrebné ustanoviť, že ak je žiadateľom na použitie ITP Vojenské spravodajstvo, tak príslušným na vydanie súhlasu je Vyšší vojenský súd. 

2. Názov zákona je nesprávny, nevystihuje podstatu navrhovaných zmien, keďže neobsahuje žiadnu novú, osobitnú právnu úpravu o ochrane súkromia a je aj v rozpore s Legislatívnymi pravidlami tvorby zákonov; správne by mal znieť „zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 46/1993 Z.z.                    o Slovenskej informačnej službe v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov“.

3. Terminológia noviel nie je v súlade s pôvodnými zákonmi resp. nie je jasný význam niektorých navrhovaných zmien alebo niektoré doplnenia textu vyplývajú aj z platného znenia predmetných zákonov (napríklad prvé dva body čl. I návrhu) – zá-kon upravuje „súhlas na použitie ITP“, poslanecká novela používa raz pojem „súhlas na použitie“ (čl. I, bod 5, § 13a ods. 4), v iných prípadoch nový pojem „povolenie na použitie ITP“ (§ 13a ods. 1, 2).
	Uvedené platí rovnako v prípade noviel upravených v čl. II až VI návrhu zákona.

4. Návrhom zákona sa taktiež nevystihli niektoré osobitosti vyplývajúce z rozdielneho postavenia a charakteru činnosti jednotlivých štátnych orgánov, ktoré používajú ITP. Okrem už spomínanej miestnej príslušnosti súdov v prípade Zboru väzenskej a justičnej stráže a Vojenského spravodajstva je treba poukázať na čl. I bod 6 návrhu (§ 14 ods. 5). Doplnenie predmetného ustanovenia do zákona o Slovenskej informačnej službe by bolo v rozpore s § 2 ods. 5 tohto zákona, čím by sa sťažila a obmedzila jedna z úloh Slovenskej informačnej služby – poskytovať informácie iným štátnym orgánom na zamedzenie protiústavnej a protiprávnej činnosti; tiež tu vzniká riziko poškodenia, straty, resp. zničenie záznamu.
	V súvislosti s navrhovaným riešením manipulácie s ITP je však potrebné poukázať na skutočnosť že tieto sú zaradené v zákone č. 241/2001 Z.z. o ochrane utajovaných skutočností a o zmene a doplnení niektorých zákonov medzi skutočnosti „Prísne tajné“, pričom manipuláciu s nimi upravuje tento zákon a právne predpisy vydané na jeho vykonanie.

5. V prípade náležitosti žiadosti na použitie ITP (čl. I, bod 3) sú náležitosti uvedené v písmene a) a d) upravené aj v platnom znení zákona. So znením písmena c) nie je možné súhlasiť, keďže informácie o použití ITP sú prísne tajné a v konkrétnom prípade takéto informácia prináleží vždy len danému žiadateľovi. Žiadosť je smerovaná k určitej trestnej činnosti v konkrétnom čase a konkrétnemu útvaru, ktorý dokumentuje danú trestnú činnosť, pričom každý sudca rozhoduje v konkrétnom prípade nezávisle. Znenie písmena b) je vlastne obsiahnuté v dôvodoch na použitie ITP, keďže žiadateľ musí podať dôvody, prečo je získanie informácií iným spôsobom neúčinné alebo podstatne sťažené.
	Uvedené platí rovnako v prípade noviel upravených v čl. II až VI návrhu zákona.

6. Znenie bodu 7 čl. I (§ 14 ods. 6) je tiež nadbytočné (prvá veta) a vecne nesprávne (druhá veta). Prvá veta je nadbytočná z dôvodu, že táto podmienka vyplýva  zo zásady zákonného získavania dôkazov, ktorá je upravená v procesných právnych predpisoch. V prípade prijatia druhej vety by sa poskytla ochrana osobám, ktoré porušovali zákon neoprávneným použitím ITP. Práve naopak takto získaný záznam by malo byť možné použiť ako dôkaz voči nezákonnému postupu takýchto osôb        (v tomto smere by bolo potrebné preformulovať text).
	Uvedené platí rovnako v prípade noviel upravených v čl. II až VI návrhu zákona.

7. Znenie bodu 8 čl. I (§ 14 ods. 7) vyvoláva mnoho otázok. Napríklad zničenie záznamu z dôvodov uvedených v písmenách b) a c) je zjavne nesprávne. V týchto prípadoch môže záznam obsahovať dôležité skutočnosti, ktoré môžu byť podstatné pre rozhodnutie sudcu v budúcej žiadosti o použitie ITP v tej istej veci; taktiež sa tým vlastne poskytuje ochrana tomu, kto vyhotovil záznam a nebude možné zistiť, či tento postupoval v súlade so zákonom.
	Uvedené platí rovnako v prípade noviel upravených v čl. II až VI návrhu zákona.

8. Znenie bodu 9 čl. I je potrebné bez náhrady vypustiť. Ustanovenie neobsahuje o akú zodpovednosť ide, ani sankciu. Porušenie zákona sa bude posudzovať vždy podľa príslušných osobitných predpisov – podľa toho, či pôjde o trestný čin, priestupok alebo disciplinárne previnenie.
	Uvedené platí rovnako v prípade noviel upravených v čl. II až VI návrhu zákona.

9. K bodu 10 čl. I je treba uviesť, že Národná rada SR podľa čl. 128 rokovacieho poriadku (zákon NR SR č. 350/1996 Z.z. v znení neskorších predpisov) môže kedykoľvek žiadať správy od orgánov výkonnej moci. Znenie odseku 1 sa pritom javí ako nepriama novela zákona o rokovacom poriadku Národnej rady SR – osobitnými zákonmi sa ukladajú povinnosti Národnej rade SR. Znenie odseku 2 ustanovuje povinnosť informovať o použití ITP jednotlivých ministrov. To by však mohlo obmedziť úspešnosť výsledkov použitia ITP v konkrétnom prípade, keďže takúto informáciu nepreberá a neuchováva priamo minister, ale prechádza aj ďalšími osobami. Rovnako problematické sa javí ustanovenie odseku 3, podľa ktorého by na žiadosť aj jedného poslanca Národnej rady SR bolo potrebné tomuto poslancovi poskytnúť všetky žiadané informácie o použití ITP.
	Uvedené platí rovnako v prípade noviel upravených v čl. II až VI návrhu zákona.

10. V návrhu zákona chýba úprava niektorých ďalších vecí, bolo by potrebné najmä ustanoviť a ohraničiť dobu, po ktorú je možné opakovane povoliť použitie ITP, resp. pri žiadosti o predĺženie použitia ITP ustanoviť obligatórnu povinnosť pre žiadateľa predložiť podrobnú analýzu do terajšieho použitia ITP v danom prípade.

	Na základe uvedeného sa odporúča vláde Slovenskej republiky, aby k návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o ochrane súkromia a o príslušnosti súdov pri použití informačno-technických prostriedkov, ktorými sa menia a dopĺňajú niektoré zákony (tlač. č. 1145) vyslovila  n e s ú h l a s n é  stanovisko.