Návrh
na podpis  Európskeho dohovoru o krajine

Súčasný tlak na krajinu prináša potrebu nových prístupov k jej ochrane. Okrem druhovej a územnej ochrany, respektíve ochrany vzácnych druhov rastlín a živočíchov a významných území prírody sa v súčasnosti dôraznejšie prejavuje problém krajiny. Jedným z riešení je integrovaný manažment krajiny a integrovaný manažment povodí ako celostná starostlivosť o územie, ktorá v sebe zahŕňa predovšetkým elimináciu možných rizík spôsobených prírodnými aj antropickými silami, a taktiež rešpektovanie, ochranu a zveľaďovanie prírodných a kultúrnych hodnôt v krajinnom prostredí.

	Jedným zo základných medzinárodných dokumentov v tejto oblasti uzavretých pod záštitou Rady Európy je Európsky dohovor o krajine. Dohovor bol otvorený na podpis jednotlivým členským štátom počas konferencie európskych ministrov o ochrane krajiny, konanej vo Florencii dňa 20. októbra 2000. V tento deň ho podpísalo na zasadnutí vo Florencii 18 členských štátov Rady Európy. Platnosť nadobudol 1. marca 2004.

Dohovor ukladá zmluvným stranám zakotviť ochranu krajiny v ich právnom poriadku. Vzhľadom k tomu, že v slovenskom právnom poriadku je problematika ochrany krajiny upravená zákonmi a dohovor teda upravuje oblasť, ktorej úprava je vyhradená zákonmi, jedná sa v danom prípade o medzinárodnú zmluvu, s ktorou bude musieť vysloviť súhlas Národná Rada Slovenskej republiky. 
Dohovor je v súlade s čl. 7 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky medzinárodnou zmluvou prezidentskej povahy.

	Z článku 13 ods. 3 dohovoru vyplýva, že vo vzťahu ku ktorémukoľvek signatárskemu štátu, ktorý neskôr prejaví súhlas s tým, že bude viazaný dohovorom, nadobudne dohovor platnosť prvý deň mesiaca nasledujúceho po uplynutí trojmesačnej lehoty odo dňa, keď boli listiny o ratifikácii, prijatí a schválení uložené.

Funkciu depozitára dohovoru vykonáva Generálny tajomník Rady Európy.

	Hlavným cieľom tohto dohovoru je integrovať všetky záujmy ochrany v území, predovšetkým prírodné a kultúrne dedičstvo, teda ochranu prírody a krajiny s ochranou kultúrnych hodnôt a pamiatkového fondu. Jeho veľkým prínosom je fakt, že v sebe integruje doterajšie medzinárodné dohovory, ktorých pozornosť je venovaná prírodným, kultúrnym, historickým, spoločenským a ďalším aspektom ochrany, manažmentu, plánovania a starostlivosti o krajinu.

	Dohovor navrhuje opatrenia na medzinárodnej a národnej úrovni, ktoré sa zameriavajú na vytvorenie krajinných koncepcií, skvalitnenie vzťahov medzi miestnymi a ústrednými orgánmi, skvalitnenie medzinárodnej spolupráce pri ochrane prírody a krajiny. Umožňuje posilnenie starostlivosti o rozmanitosť krajinných typov Slovenska, biodiverzitu krajiny a kvalít regionálne špecifického krajinného rázu.
	 
Rozbor zmluvou prijímaných záväzkov a odôvodnenie reálnosti ich plnenia

Miera pripravenosti Slovenskej republiky pristúpiť k dohovoru je z hľadiska legislatívnych predpokladov našej krajiny dostačujúca. Požiadavkou do budúcna však bude vzájomne koordinovať a previazať pôsobnosť jednotlivých právnych úprav, programových a koncepčných dokumentov týkajúcich sa ochrany, manažmentu a plánovania krajiny. V oblasti tvorby a realizácie krajinných koncepcií sa bude uplatňovať princíp subsidiarity, a to hlavne na miestnej a regionálnej úrovni. Práve ratifikácia dohovoru znamená potrebný impulz na lepšie prepojenie a koordinovanie jednotlivých rezortných politík.
	Tým, že sa SR stane zmluvnou stranou Európskeho dohovoru o krajine, aktívne podporí snahy o ochranu a riadenú starostlivosť o krajinu na európskom kontinente, čo je plne v súlade so záujmami SR, deklarovanými v Stratégii, zásadách a prioritách štátnej environmentálnej politiky, Národnom environmentálnom akčnom programe a Národnej stratégii trvalo udržateľného rozvoja.

	Dohovor obsahuje celkom 18 článkov, pričom články 1-9 popisujú záväzky vyplývajúce z dohovoru a vyžadujú si analýzu z hľadiska národnej právnej úpravy pristupujúcej krajiny a články 10-18 upravujú samotný režim dohovoru, pričom si nevyžadujú transpozíciu do vlastnej jurisdikcie.

Súlad dohovoru so slovenským právnym poriadkom a so záväzkami vyplývajúcimi z medzinárodného práva 

Preambula dohovoru zdôrazňuje väzbu na rad významných medzinárodných právnych dokumentov:
•	Dohovor o ochrane európskych voľne žijúcich organizmov a prírodných stanovíšť (Bern, 19. september 1979) - pre Slovensko nadobudol platnosť 1.1.1997,
•	Dohovor o ochrane architektonického dedičstva Európy (Granada, 3. október 1985) - pre Slovensko nadobudol platnosť 1. júla 2001,
•	Európsky dohovor o ochrane archeologického dedičstva (revidovaný) (Valletta, 16. január 1992) - pre Slovensko nadobudol platnosť 1.5. 2001,
•	Európsky rámcový dohovor o cezhraničnej spolupráci medzi územnými celkami a orgánmi (Madrid, 21. máj 1980) a jeho doplňujúce protokoly - pre Slovensko nadobudol platnosť 1.5.2000, Protokol č. 2 nadobudol platnosť 1.2.2001,  
•	Európska charta miestnej samosprávy (Štrasburg, 15. október 1985) - charta nadobudla pre Slovensko platnosť 1.6.2000, čl. 6 ods. 2 charty nadobudol platnosť 1.11.2002,
•	Dohovor o biologickej diverzite (Rio, 5. jún 1992) - pre Slovensko nadobudol platnosť 23.11.1994, 
•	Dohovor o ochrane svetového kultúrneho a prírodného dedičstva (Paríž, 16. november 1972) - pre Českú a Slovenskú Federatívnu Republiku nadobudol dohovor platnosť počnúc februárom 1991,
•	Dohovor o prístupe k informáciám, účasti verejnosti v rozhodovacom procese a o prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia (Aarhus, 25. jún 1998) -  v súčasnosti prebieha prístupový proces a postupne sa napĺňajú podmienky potrebné pre budúce plnenie záväzkov dohovoru.

	Slovenská republika je zmluvnou stranou medzinárodných zmlúv uvedených v preambule s výnimkou Dohovoru o prístupe k informáciám, účasti verejnosti v rozhodovacom procese a o prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia - Aarhus, 25. jún 1998, pričom sa pripravujú podmienky aj pre tento jediný, Slovenskou republikou zatiaľ nepodpísaný dohovor. 
      		Aj z tohto dôvodu je ratifikácia dohovoru možná a žiadúca.

V právnom poriadku SR existujú najmenej dve relatívne komplexné právne normy, ktoré umožňujú napĺňať všetky ciele a väčšiu časť opatrení vyplývajúcich z dohovoru. Jedná sa o už spomínané zákony, a to: 

•	zákon č. 543/2002 Z. z. o ochrane prírody a krajiny,  
•	zákon č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku v znení neskorších predpisov („stavebný zákon“), 
ako aj ďalšie a to:
•	zákon č. 49/2002 Z. z. o ochrane pamiatkového fondu („pamiatkový zákon“), 
•	zákon č. 503/2001 Z. z. o podpore  regionálneho rozvoja, 
•	zákon č. 127/1994 Z. z. o posudzovaní vplyvov na životné prostredie v znení neskorších predpisov, 
•	zákon č. 44/1988 Zb. o ochrane a využití nerastného bohatstva v znení neskorších predpisov („banský zákon“), 
•	zákon č. 17/1992 Zb. o životnom prostredí v znení neskorších predpisov, 
•	zákon č. 307/1992 Zb. o ochrane poľnohospodárskeho pôdneho fondu v znení neskorších predpisov,
•	zákon č.330/1991 Zb. o pozemkových úpravách, usporiadaní pozemkového vlastníctva, pozemkových úradoch, pozemkovom fonde a o pozemkových spoločenstvách v znení neskorších predpisov,
•	zákon č. 184/2002 Z. z. o vodách a o zmene a doplnení niektorých zákonov („vodný zákon“),
•	zákon č. 61/1977 Zb. o lesoch v znení neskorších predpisov,
•	zákon č. 140/1961 Zb. Trestný zákon v znení neskorších predpisov.

	Zákon č. 543/2002 Z.z. o ochrane prírody a krajiny poskytuje množstvo právnych nástrojov, ktoré má na mysli článok 6 písmeno E dohovoru. Medzi tieto prioritne patrí ochrana významných krajinných prvkov, tvorba územných systémov ekologickej stability, ochrana osobitne chránených území, taktiež termín charakteristický vzhľad krajiny sa vyskytuje vo viacerých paragrafoch zákona: v § 1 ods. 1, v § 2 ods. 2 c), v § 18 ods. 1.
	Úlohou zákona je upravovať práva a povinnosti pri ochrane prírody a krajiny s cieľom prispieť k zachovaniu rozmanitosti podmienok a foriem života na Zemi, utvárať podmienky na trvalé udržiavanie, obnovovanie a racionálne využívanie prírodných zdrojov, záchranu prírodného dedičstva, charakteristického vzhľadu krajiny a na dosiahnutie ekologickej stability. 

	V zákone č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku („stavebný zákon“) v znení neskorších predpisov je taktiež riešená problematika „krajiny“. V § 139a  v ods. 3 je pre účely územného plávania definovaný  pojem „krajina“, pričom spomínaný zákon používa rad termínov súvisiacich s krajinou. 
V základných cieľoch a úlohách územného plánovania sa navrhuje vecná a časová koordinácia činnosti ovplyvňujúcich aj územný rozvoj a tvorbu krajiny, v súlade s princípmi trvalo udržateľného rozvoja. V rámci prieskumov a rozborov v § 19c ods. 2 je deklarované, že pre územný plán regiónu a obce sa v rámci prieskumov a rozborov spracúva optimálne priestorové usporiadanie a funkčné využívanie územia s prihliadnutím na krajinno-ekologické, kulturno-historické a socio-ekonomické podmienky, tzv. „krajinnoekologický plán“. 
V zmysle § 39b  rozhodnutie o využívaní územia sa taktiež vyžaduje na vykonávanie terénnych úprav, ktorými sa podstatne mení vzhľad krajiny. 
Zásady a požiadavky vyplývajúce z dohovoru sú naplniteľné existujúcou legislatívou.

Problematiku regionálneho rozvoja ustanovuje zákon č. 503/2001 Z.z. o podpore  regionálneho rozvoja. V tomto zákone v § 3 ods. 2 písm. k) je ustanovené, že podpora regionálneho rozvoja je zameraná aj na opatrenia na ochranu a tvorbu životného prostredia a na obmedzenie vplyvov poškodzujúcich životné prostredie.

	Zákon č. 49/2002 Z.z. o ochrane pamiatkového fondu (ďalej len „pamiatkový zákon“) poskytuje mnoho účinných právnych nástrojov, ktoré v sebe zahŕňa článok 6 písmeno E tohto dohovoru. Pamiatkový zákon definuje pamiatkový fond ako súbor hnuteľných a nehnuteľných vecí a území, ktoré majú pamiatkovú hodnotu, pričom pamiatková hodnota zahŕňa aj hodnotu krajinnú. Základnú ochranu pamiatkového územia podľa § 29 ods.1 zákona zabezpečujú vlastníci nehnuteľností v spolupráci s príslušnými orgánmi štátnej správy a orgánmi územnej samosprávy. Zásady ochrany pamiatkového územia obsahujú požiadavky na jeho primerané využitie a na zachovanie, údržbu, obnovu a regeneráciu všetkých hodnotných kultúrnych a prírodných prvkov. 

Požiadavky dohovoru na medzinárodnú a cezhraničnú spoluprácu predovšetkým podľa článku 7, 8 a 9 sú v našom právnom poriadku zakotvené predovšetkým v zákone
č. 127/1994 Z.z. o posudzovaní vplyvov na životné prostredie v znení neskorších predpisov, ale tiež v spomínanom zákone č. 543/2002 Z.z. o ochrane prírody a krajiny.
Zákon č. 127/1994 Z.z. o posudzovaní vplyvov na životné prostredie v znení neskorších predpisov zohľadňuje osobitosti a estetické pôsobenie scenérie a krajiny a jej využívanie, pričom sa posudzujú aj vplyvy navrhovanej činnosti v dotknutom území na štruktúru a využívanie krajiny ako aj vplyvy na ňu samotnú. Súčasťou posudzovania sú aj vplyvy na scenériu, jej typ, osobitosť a estetické pôsobenie. 

Ďalšie nástroje, ktorými naša právna sústava disponuje, a ktoré sú v zmysle dohovoru zamerané na ochranu, starostlivosť a plánovanie krajiny, je pomerne široký. Veľkú časť záväzkov dohovoru predstavuje oblasť plánovacej činností v krajine. Relevantné sú nasledujúce právne normy: zákon č. 44/1988 Zb. o ochrane a využití nerastného bohatstva („banský zákon“) v znení neskorších predpisov, zákon č. 17/1992 Zb. o životnom prostredí v znení neskorších predpisov, či zákon č. 307/1992 Zb. o ochrane poľnohospodárskeho pôdneho fondu v znení zákona č. 83/2000 Z. z., a taktiež zákon č.330/1991 Zb. o pozemkových úpravách, usporiadaní pozemkového vlastníctva, pozemkových úradoch, pozemkovom fonde a o pozemkových spoločenstvách v znení neskorších predpisov.

Zákon č. 330/1991 Zb. o pozemkových úpravách, usporiadaní pozemkového vlastníctva, pozemkových úradoch, pozemkovom fonde a o pozemkových spoločenstvách v znení neskorších predpisov rieši okrem iného aj funkcie poľnohospodárskej krajiny, jej celkový ráz, územný systém ekologickej stability, priestorové usporiadanie pozemkov v území, rozhraničenie lesnej a poľnohospodárskej pôdy i krajinnú zeleň.

Zákon č. 364/2004 o vodách a o zmene zákona SNR č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov (vodný zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov obsahuje ustanovenia zamerané na plánovanie v oblasti vôd. Účelom vodného plánovania je vypracovanie hydroekologických plánov, vodohospodárskych plánov vodných tokov v SR, ustanovenie kvalitatívnych cieľov v záujme zabezpečenia účinnej ochrany vôd a zlepšovania ich stavu na trvalo udržateľné využívanie vôd, ako aj na ochranu pred škodlivými účinkami vôd a sucha. V zákone je transponovaná  Rámcová smernice o vode. V  § 13 spomínaného  zákona sa upravuje väzba medzi plánom manažmentu povodia a krajinným plánovaním - jedným zo základných pojmov, o ktoré sa dohovor opiera. 

V súčasnosti platný zákon o lesoch vytvára množstvo predpokladov pre trvalo udržateľné hospodárenie v lesoch. Pri rôznych územnoplánovacích činnostiach sú orgány územného plánovania i spracovatelia územnoplánovacej dokumentácie povinní dbať na ochranu lesného pôdneho fondu, lesných porastov, sú povinní navrhnúť a zdôvodniť riešenie, ktoré je najvhodnejšie z hľadiska ochrany lesného pôdneho fondu, lesných porastov, ako aj ostatných spoločenských záujmov. Kategorizácia lesov, ktorá člení lesy podľa ich prevažujúcich funkcií, hospodárska úprava lesov, či ich genetická a biologická ochrana, melioračná činnosť a  regulácia ťažby patria medzi najdôležitejšie princípy v lesnom práve.
Z hľadiska zabezpečenia ochrany krajiny je dôležitá aj väzba na trestné právo. Trestný zákon v znení neskorších predpisov sa v § 181 okrem iného zaoberá problematikou ohrozenia životného prostredia, a to či úmyselne alebo z nedbanlivosti, taktiež neoprávneným nakladaním s odpadmi, pričom dôjde k poškodeniu vody, pôdy alebo ovzdušia, či porušovaním ochrany vôd a pod. V nadväznosti na uvedené môžeme konštatovať, že aj tieto skutkové podstaty prispievajú k účinným postihom nedovolených ľudských aktivít v krajine.
Na základe uvedeného môžeme konštatovať, že zásady a požiadavky vyplývajúce z dohovoru sú naplniteľné existujúcou legislatívou.

	Cieľom tohto dohovoru podľa článku 3 dohovoru je podporiť ochranu, manažment a plánovanie krajiny a organizovať európsku spoluprácu v tejto oblasti.
	Kompetenčné, administratívne a organizačné aspekty právnej úpravy vo vzťahu ku krajine zodpovedajú požiadavkám dohovoru, hlavne požiadavkám článku 4. Tu je dôležité poukázať okrem už spomínaných zákonov aj na zákon č. 525/2003 Z.z. o štátnej správe starostlivosti o životné prostredie a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
	Ťažisko dohovoru možno pozorovať v ustanoveniach článku 5 a 6. V SR existujú právne podmienky pre vytváranie a realizáciu krajinnej koncepcie, účasti verejnosti, miestnych a regionálnych úradov pri napĺňaní týchto koncepcií, pričom krajina je zahrnutá do koncepcií územného plánovania, regionálneho rozvoja resp. iných sektorových či medzisektorových koncepcií.
	Každá zmluvná strana dohovoru sa zaväzuje podľa článkov 5 a 6 dohovoru realizovať jednak všeobecné i špecifické opatrenia, ktorých plnenie vedie k napĺňaniu vytýčeného cieľa dohovoru.
	Pre zmluvné strany vyplývajú najmä  tieto záväzky:

1.	právne uznanie krajiny ako základnej zložky prostredia obyvateľstva a jej integrácia do regionálnych, územnoplánovacích a ostatných koncepcií

	V súvislosti s touto požiadavkou treba podotknúť, že v zákone č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku („stavebný zákon“) v znení neskorších predpisov je riešená problematika „krajiny“. V § 139a  v ods. 3 je pre účely územného plávania definovaný  pojem „krajina“, pričom spomínaný zákon používa rad termínov súvisiacich s krajinou.
„Krajina je komplexný systém priestoru, polohy, georeliéfu a ostatných vzájomne funkčne prepojených hmotných prirodzených a človekom pretvorených aj vytvorených prvkov, najmä geologického podkladu a pôdotvorného substrátu, vodstva, pôdy, rastlinstva a živočšístva, umelých objektov a prvkov využitia územia, ako aj ich väzieb vyplývajúcich zo sociálno-ekonomických javov v krajine. Krajina je životným prostredím človeka a ostatných živých organizmov“. 

2.	zaviesť a realizovať krajinné koncepcie zamerané na ochranu, manažment a plánovanie krajiny

	V nadväznosti na plnenie tohto záväzku treba podotknúť, že SR prijala mnoho strategických, koncepčných a programových dokumentov, do ktorých je zahrnutá ochrana, manažment alebo plánovanie krajiny. Medzi ne patrí: Stratégia, zásady a priority štátnej environmentálnej politiky, Národný environmentálny akčný program (NEAP), Národná stratégia trvalo udržateľného rozvoja SR (NS TUR), Koncepcia územného rozvoja Slovenska, Koncepcia rozvoja vidieka, Plán rozvoja vidieka, Koncepcia vodohospodárskej politiky, Koncepcia lesníckej politiky, Koncepcia ochrany prírody a krajiny, Program obnovy dediny, Národný program rozvoja cestovného ruchu, ako aj operačný program Základná infraštruktúra a Stratégia Slovenskej republiky pre Kohézny fond 2004-2006, časť životné prostredie a  ďalšie.

3.	zaviesť postupy pre účasť širokej verejnosti, miestnych a regionálnych orgánov a iných zainteresovaných strán

	Zákon č. 211/2000 o slobodnom prístupe k informáciám a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o slobode informácií) zabezpečuje informovanosť pre obyvateľov, akým spôsobom možno získavať informácie, kde možno podať žiadosti, návrhy, podnety, sťažnosti k nim apod. Ministerstvá, ostatné ústredné orgány štátnej správy a orgány miestnej štátnej správy sú povinné zverejňovať materiály programového, koncepčného a strategického charakteru, ale taktiež zverejňovanie informácií obecnými zastupiteľstvami, mestskými zastupiteľstvami, miestnymi zastupiteľstvami a zastupiteľstvami samosprávy vyššieho územného celku vyplýva z predmetného zákona. Spomínaný zákon č. 50/1976 o územnom plánovaní a stavebnom poriadku v znení neskorších predpisov oprávňuje verejnosť podávať pripomienky k návrhom územnoplánovacej dokumentácie, návrhom územného plánu zóny apod. Podmienky a postup pri šírení dôležitých informácií týkajúcich sa životného prostredia upravuje zákon č. 205/2004 Z. z. o zhromažďovaní, uchovávaní a šírení informácií o životnom prostredí a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
	Na druhej strane je potrebné hľadať možnosti, rôzne prístupy i postupy, ktoré napomôžu, resp. rozšíria okruh právomocí zainteresovaných, a v čo najväčšej možnej miere umožnia ich zapájať do rozhodovacieho procesu, hlavne na lokálnej, regionálnej, resp. subregionálnej úrovni, a to všetko na báze princípu subsidiarity. 

4.	zvýšiť povedomie verejnosti, verejných orgánov i súkromných organizácií o hodnote krajiny

	Ako vyplýva z Národného environmentálneho akčného programu II. i Národnej stratégie trvalo udržateľného rozvoja SR, MŽP SR vytvára priestor na rozvoj environmentálneho povedomia verejnosti prostredníctvom aktivít podriadených odborných organizácií. Ústredným orgánom štátnej správy Slovenskej republiky pre základné, stredné a vysoké školy, školské zariadenia, celoživotné vzdelávanie, vedu a pre štátnu starostlivosť o telesnú kultúru a mládež je Ministerstvo školstva SR, ktoré vo vzťahu k MŽP SR má podľa platného štatútu realizovať spoluprácu pri výchove detí a mládeže k starostlivosti o životné prostredie, pri tvorbe profilu absolventa a obsahu vysokoškolského štúdia s environmentálnym zameraním, pri príprave a realizácii vedeckovýskumnej činnosti s environmentálnou problematikou.

5.	podporiť vzdelávanie odborníkov na vyhodnocovanie krajiny, vzdelávacie, školské a vysokoškolské programy v oblasti ochrany, manažmentu a plánovania krajiny

	Treba podotknúť, že úroveň krajinnej ekológie na Slovensku je vďaka slovenskej vedeckovýskumnej základni v tejto oblasti veľmi vysoká. Veľký význam sa prikladá aktivitám v oblasti tvorby a ochrany životného prostredia. SR je členom Medzinárodnej asociácie pre krajinnú ekológiu (IALE), ktorej význam je hlavne pri prenášaní poznatkov a skúsenosti v teoretickom a aplikačnom výskume, ako aj vo výučbe krajinnej ekológie hlavne na vysokých školách.
V spolupráci MŽP a MŠ SR bola vypracovaná a v roku 1997 vládou SR schválená Koncepcia environmentálnej výchovy a vzdelávania.

6.	identifikovať vlastné typy krajiny s cieľom zlepšiť úroveň poznania krajiny, a najmä: 

a)	analyzovať ich charakteristiky, 
b)	zaznamenávať ich zmeny,
c)	vyhodnocovať ich. 

7.	vzájomne spolupracovať so zmluvnými stranami na európskej úrovni, najmä:

a)	poskytovaním si technickej a vedeckej pomoci v záležitostiach týkajúcich sa krajiny,
b)	podpory výmeny odborníkov v predmetnej oblasti,
c)	výmeny informácií medzi zmluvnými stranami dohovoru,
d)	cezhraničnej spolupráce na miestnej a regionálnej úrovni.

	Pojmový a terminologický aparát, ktorý je definovaný predovšetkým v článku 1 dohovoru sa po obsahovej stránke v podstate kryje s termínmi, ktoré sú súčasťou nášho právneho poriadku, hlavne však zákona č. 543/2002 Z.z. o ochrane prírody a krajiny a zákona č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku v znení neskorších predpisov. Niektoré pojmy uvedené v článku 1 dohovoru nie sú úplne totožné s pojmami používanými v našom právnom poriadku. Túto terminologickú odlišnosť však nemožno považovať za prekážku, ktorá by pristúpeniu k dohovoru bránila. Reálne je nevyhnutné dopracovať typológiu a terminológiu ako jeden z výstupov prijatia dohovoru, na čom sa odborné organizácie MŽP SR podieľajú už druhý rok v rámci plnenia Plánu hlavných úloh. Základ slovenského metodického postupu nadväzuje na slovinskú metodiku (Slovinsko dohovor podpísalo aj ratifikovalo) a jeho výstupom bude materiál „Identifikácia charakteristického vzhľadu krajiny a krajinného rázu s dôrazom na chránené územia“. Termín ukončenia etapy tejto úlohy je december 2004. 

Uznesením vlády SR č. 482/2003 zo dňa 11. júna 2003 k návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 50/1976 Zb. o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (stavebný zákon) v znení neskorších predpisov a zákon NR SR č. 222/1996 Z.z. o organizácii miestnej štátnej správy a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov bolo ministrovi životného prostredia a ministrovi výstavby a regionálneho rozvoja v bode B.1 uložené „predložiť na rokovanie vlády návrh zákona o krajinnom plánovaní“. 
V legislatívnom procese je súčasne aj novela zákona o územnom plánovaní a stavebnom poriadku, ktorého predloženie na rokovanie vlády SR je podľa harmonogramu plánované na jún 2005. Prístupom SR k dohovoru sa terminológia zjednotí a  premietne do spomínaných tvoriacich sa zákonov.
V súvislosti so vstupom SR do EÚ je potrebná okrem ostatných požiadaviek aj implementácia Rámcovej smernice o vode. V súvislosti s ňou je v legislatívnom procese taktiež návrh zákona o vodách („vodný zákon“), ktorým je táto smernica transponovaná. § 13 spomínaného návrhu zákona upravuje väzby medzi plánom manažmentu povodia a krajinným plánovaním - jedným zo základných pojmov, o ktoré sa dohovor opiera.

Dopad dohovoru na štátny rozpočet SR
  
V súvislosti s pristúpením SR k dohovoru predpokladáme nepravidelné a dobrovoľné príspevky od jednotlivých zmluvných strán, ktorých výšku si každá z nich stanoví podľa vlastného uváženia. Tie budú odvádzané do fondu určeného prednostne na podporu konkrétnych opatrení v zmysle plnenia poslania tohto dohovoru. O hospodárení s prostriedkami, teda o štruktúre rozpočtu rozhoduje Zhromaždenie zmluvných strán. 
	Za Slovenskú republiku sa navrhuje dobrovoľný príspevok vo výške 200 000 Sk ročne. Na rok 2004 budú tieto prostriedky poskytnuté v alikvotnej čiastke v rámci schváleného rozpočtu MŽP SR na rok 2004. Na nasledujúce roky budú finančné prostriedky zohľadnené pri príprave rozpočtu na konkrétne rozpočtové obdobie z rozpočtovej kapitoly MŽP SR.

Zabezpečenie plnenia dohovoru
	
	Príslušným kompetentným orgánom (článok 4 dohovoru) na účely tohto dohovoru bude Ministerstvo životného prostredia SR ako gestor. V rámci rezortu životného prostredia zodpovednosť vyplýva pre sekciu ochrany prírody a krajiny, odbor krajinného plánovania MŽP SR, ktorý bude zodpovedať za koordináciu a riadenie plnenia záväzkov a za vnútroštátnu implementáciu dohovoru. Zároveň sekcia zahraničnej pomoci a záležitostí EÚ bude zodpovedná za koordináciu tohto dohovoru s programami EÚ.
 
Na základe uvedenej analýzy zameranie a hlavné ciele dohovoru plne zodpovedajú environmentálnej politike SR a jej dlhodobým cieľom, ako aj tradícii krajiny vážiacej si kultúrne a prírodné dedičstvo vo všetkých jeho podobách. Ratifikácia dohovoru je teda v súlade s právnymi predpismi SR a so všeobecne uznávanými zásadami medzinárodného práva, ako i so záväzkami vyplývajúcimi z ostatných medzinárodných zmlúv v oblasti ochrany prírody a krajiny.

	Súčasťou tohto materiálu je slovenský preklad a anglické a francúzske znenie Európskeho dohovoru o krajine.