Súčasná situácia informatizácie spoločnosti vo svete

Súčasná situácia informatizácie spoločnosti vo svete
1	Informatizácia – proces budovania informačnej spoločnosti
Vedecko-technický rozvoj v 20. storočí viedol k explozívnemu rastu poznatkov a vývoju rozsiahlych energetických, dopravných, obchodných, výrobných a vojenských systémov. Pri riadení takýchto systémov treba získavať, uchovávať, prenášať, spracovávať a vyhodnocovať obrovské množstvo informácií a poznatkov, čo je prakticky nepredstaviteľné bez využitia moderných informačno-komunikačných technológií (ďalej IKT). Na druhej strane, pokrok vo vývoji nových IKT sa odráža v nových aplikáciách, ktoré stále vo väčšej miere využívajú poznatky pri rozvoji a riadení ekonomických procesov.
Ich využitím dochádza k mnohonásobnému zveľaďovaniu informačného bohatstva, k aktivizácii intelektuálneho a inovačného potenciálu krajiny a k zvyšovaniu jeho účinnosti v prospech rozvoja spoločnosti. Vytvára sa tak nový sociálno-ekonomický fenomén označovaný ako proces informatizácie spoločnosti.
Prakticky všetky krajiny sveta sa cieľavedome usilujú využívať IKT na urýchlenie rozvoja ekonomiky, spoločnosti a na skvalitnenie života občanov. Formujú novú, digitálnu a znalostnú ekonomiku, ktorá sa stáva rozhodujúcou v globálnej súťaži o postavenie v celosvetovom spoločenstve národov.
Zmeny vyvolané narastajúcim významom informácií a IKT nemajú len technologický charakter a neovplyvňujú iba ekonomiku. Nemenej významným faktorom je aj ich difúzia do všetkých odvetví národného hospodárstva, do života spoločnosti a občanov. Dôsledkom akcelerujúceho vplyvu IKT na rozvoj spoločnosti je kvalitatívna zmena charakteru spoločnosti z industriálnej na informačnú (vzhľadom na rýchlosť zmien sa niekedy hovorí aj o informačnej revolúcii).
Možnosti využitia IKT na zdokonaľovanie života spoločnosti sú obrovské a ďalekosiahle. Popri uplatnení v ekonomických odvetviach, ktoré majú priamy dosah na život občanov (napr. doprava, energetika), sa IKT uplatňujú vo vzdelávaní, zdravotníctve, ochrane životného prostredia atď. Nezanedbateľný je aj význam IKT pri sprístupňovaní informácií občanom, na zjednodušenie komunikácie občana s verejnou správou a pri zvyšovaní podielu občana na riadení štátu.
Rozvoj informačnej spoločnosti sa stal politickým programom ekonomicky najvyspelejších krajín a zoskupení (USA, EU, OECD). Politické dokumenty sa stali východiskom pre stanovenie dlhodobých strategických programov (a na ne nadväzujúcich akčných plánov) stimulujúcich proces rozvoja informačnej spoločnosti (ďalej informatizácia spoločnosti). Spoločným cieľom strategických programov je prostredníctvom IKT podporiť ekonomický rozvoj, uľahčiť prácu a spríjemniť život občanov, sprístupniť a skvalitniť vzdelávanie a efektívne využitie voľného času každému človeku. 
Programy informatizácie spoločnosti vyspelých krajín, okrem vytýčenia strategických záujmov a cieľov štátu, stanovujú konkrétne kroky pre rozvoj informačnej spoločnosti. Zameriavajú sa najmä na podporu budovania potrebnej informačno-komunikačnej infraštruktúry, na vytvorenie potrebnej legislatívy, na uvádzacie projekty informatizácie verejnej správy, na rozvoj digitálnej gramotnosti všetkých občanov a na podporu informatického výskumu. Popritom vytvárajú priestor pre rozvoj elektronického podnikania, pre informatizáciu zdravotníctva, dopravy, kultúry atď. V súvislosti s procesom informatizácie spoločnosti je nevyhnutné riešiť celý rad sociálnych otázok spojených s ochranou ľudskej dôstojnosti, s ochranou detí, mládeže a spotrebiteľov, s ochranou informácií, s právom na informačné sebaurčenie atď. Význam štátnej strategickej vízie spočíva okrem iného aj v tom, že vytvára priestor pre investície podnikateľského sektoru.
Informatizácia spoločnosti nie je (len) technologickým problémom, svojím záberom a dosahmi sa stáva najmä ekonomickým, legislatívnym, regulačným, sociálnym, politickým a etickým problémom.
Ak sa proces informatizácie spoločnosti realizuje nedôsledne, povrchne alebo oneskorene, môže mať aj politické, ekonomické, sociálne a etické dôsledky v polarizácii spoločnosti (t. z. vznik dvoch kategórií občanov, digitálne gramotných a digitálne negramotných) a polarizácii krajín (krajiny OECD, ktoré majú 17 % svetového obyvateľstva, pokrývajú 93 % trhu s IKT, zatiaľ čo zvyšok sveta s 83 % obyvateľstva sa na ňom podieľa iba 7 %). 
2	Situácia vo svete
Vízia informačnej spoločnosti a základné princípy prechodu od industriálnej k informačnej spoločnosti boli formulované krajinami G7 a Európskej únie už na prelome rokov 1994 - 1995. Na objednávku vládnych orgánov sa v priebehu posledných rokov pripravujú a uskutočňujú prakticky vo všetkých vyspelých krajinách dlhodobé programy zamerané na masívnu podporu procesu informatizácie spoločnosti opierajúce sa o najnovšie IKT.
Zahraničné skúsenosti ukazujú, že nutnou podmienkou na systematické presadzovanie procesu informatizácie spoločnosti boli a sú politická vôľa, spoločenský súhlas a existencia jasnej vízie informatizácie spoločnosti.
2.1 USA 
Súčasný vývoj v USA ukazuje, že nové IKT (v kontexte s pružným pracovným a kapitálovým trhom a málo obmedzenou konkurenciou) viedli k rastu produktivity a sú hnacou silou pre pretrvávajúci, silný a neinflačný ekonomický rast a pre tvorbu nových pracovných miest („Správa o stave Únie“, prednesená prezidentom USA W. Clintonom). Informačný priemysel má od r. 1992 tretinový podiel na hospodárskom raste americkej ekonomiky (PITAC Report to President).
V predchádzajúcom období sa problematika informatizácia spoločnosti v USA opierala o programovú podporu štátnej administratívy a spadala priamo do kompetencie viceprezidenta. Po prezidentom vyhlásených iniciatívach „Nová generácia internetu“ (1996) a „Rámec pre globálne elektronické obchodovanie“ (1997), vydal prezident USA koncom roka 1999 viaceré ďalšie memorandá, ktoré stanovili ciele a konkrétne kroky zamerané napr. na rozvoj elektronizácie služieb vlády („Electronic Government“), resp. na skvalitnenie spoločnosti využívaním IKT („Use of IT to Improve our Society“). 
2.2 Európska únia – iniciatíva eEurope 
V rámci Európskej únie sa za prelomový dokument pre budovanie informačnej spoločnosti považuje tzv. Bangemannova správa (Information Society, 1994). Ďalšie kroky EÚ však boli len reakciou na aktivity USA, napr. konferencia „Globálne informačné siete – využitie potenciálu“ (Bonn, 1997). Poznanie významu informatizácie pre ekonomický rast a zvýšenie zamestnanosti viedli Európsku komisiu k prijatiu novej iniciatívy “eEurópa - informačná spoločnosť pre všetkých” („eEurope - an Information Society for All, Lisabon 2000“).
Ústredným mottom iniciatívy eEurope je dosiahnuť konkurencieschopnosť (znalostnej a digitálnej) ekonomiky krajín EÚ najmä v porovnaní s USA a Japonskom. Na základe analýzy predností a slabín stavu rozvoja e-ekonomiky v EÚ boli identifikované tri hlavné politické ciele iniciatívy:
•	pripojiť každého občana a domácnosť, každý podnik, školu a úrad do “digitálneho veku”,
•	vytvoriť počítačovo gramotnú Európu, podporovanú podnikateľskou kultúrou a ochotnú rozvíjať a financovať nové myšlienky,
•	zabezpečiť, aby celý proces mal sociálnu dimenziu, vytváral dôveru občana a spotrebiteľa a posilňoval súdržnosť spoločnosti.
Európska iniciatíva nadväzuje na programy informatizácie prakticky všetkých vyspelých krajín, napr. Nemecka, Veľkej Británie, Dánska, Holandska atď. Komplexné zvládnutie tejto iniciatívy predstavuje v súčasnosti pre EÚ ústrednú ekonomickú a sociálnu výzvu. Podľa predpokladov iniciatíva eEurope výrazne ovplyvní zamestnanosť, produktivitu a ekonomický rast v Európe v nasledujúcom desaťročí. Podľa predbežných odhadov nebude EÚ schopná zvládnuť požiadavky na informatických odborníkov z vlastných zdrojov (napr. v Nemecku bude chýbať 40 - 60 tis. a v Rakúsku cca 20 tis. informatikov).
Na základe politickej iniciatívy eEurope bol vypracovaný „Akčný plán na r. 2000 – 2002“, v ktorom sú politické ciele rozpracované do 11 konkrétnych úloh zameraných do troch oblastí:
•	lacnejší, rýchlejší a bezpečný internet - lacnejší a rýchlejší internet, rýchlejší internet pre výskumných pracovníkov a študentov, bezpečné siete a inteligentné čipové karty (smart cards),
•	investície do ľudí a ich kvalifikácie - európska mládež do digitálneho veku, práca v znalostnej ekonomike, účasť v znalostnej ekonomike pre všetkých,
•	stimulovať používanie internetu - urýchľovanie elektronického obchodu, elektronický prístup k službám verejnej správy, zdravotná starostlivosť on-line, európsky digitálny obsah pre globálne siete, inteligentné dopravné systémy.
Prijatím iniciatívy eEurope a akčného plánu sa členské krajiny EÚ, Európsky parlament a Európska komisia politicky zaviazali k vzájomnej spolupráci a koordinácii pri rozvoji európskej informačnej spoločnosti. 
2.3.	Spolupráca EÚ a asociovaných krajín 
Významnou oblasťou spolupráce EÚ a asociovaných krajín strednej a východnej Európy (SVE) je aj informatizácia spoločnosti. Zaoberali sa ňou doteraz tri ministerské špecializované fóra, ktoré sa uskutočnili v rokoch 1995, 1996 a 1997, ako aj ministerská konferencia v roku 2000.
Všetky ministerské fóra konštatovali, že informatizácia spoločnosti sa môže stať významným faktorom rozvoja transformujúcich sa ekonomík. V záveroch ministerských fór boli vyzvané vlády krajín SVE, aby urýchlene podnikli kroky najmä v nasledujúcich oblastiach:
•	vypracovať národnú stratégiu rozvoja informačnej spoločnosti, vrátane návrhu spôsobu financovania,
•	vypracovať národnú telekomunikačnú politiku so zameraním na liberalizáciu telekomunikačných sietí a služieb a vyrovnávanie taríf,
•	vytvoriť jasný a predvídateľný právny rámec harmonizujúci s EÚ, vrátane štandardov a noriem,
•	vytvoriť národnú inštitúciu (agentúru), ktorá by poskytovala odborné poradenstvo štátnej administratíve pri príprave a uskutočňovaní politiky a stratégie informatizácie verejnej správy a spoločnosti a súčasne koordinovala „informatizačné“ aktivity na národnej i medzinárodnej úrovni.
V máji 2000 sa vo Varšave uskutočnila ministerská konferencia „Informačná spoločnosť – urýchlenie európskej integrácie“ („Information Society – Accelerating European Integration“) zástupcov Európskej komisie a krajín SVE. Účastníci konferencie podporili iniciatívu eEurope a konštatovali, že závery a strategické ciele iniciatívy eEurope sú relevantné aj pre nečlenské krajiny EÚ. Zároveň v záveroch vyzvali vlády krajín SVE, aby okrem iného revidovali štátne programy informatizácie spoločnosti v súlade s cieľmi iniciatívy eEurope a závermi lisabonskej konferencie.
V záveroch konferencie sa jednoznačne konštatuje skutočnosť, že využívanie IKT vo všetkých relevantných súvislostiach a rezortoch bude mať významný vplyv aj na proces európskej integrácie.
2.4 Akčný plán eEurope+ 
Nadväzujúc na závery Varšavskej ministerskej konferencie, pripravili kandidátske krajiny EÚ spolu s EÚ spoločný rámcový akčný plán „eEurope+“, ktorého ciele korešpondujú s cieľmi iniciatívy eEurope. Pre kandidátske krajiny EÚ sú úlohy akčného plánu eEurope doplnené o požiadavku urýchliť implementáciu základných „pilierov“ informačnej spoločnosti (úplná liberalizácia telekomunikácií, implementácia acquis relevantných pre rozvoj informačnej spoločnosti).
Predpokladá sa, že týmto politickým dokumentom sa všetky kandidátske krajiny EÚ prihlásia k rozvoju Európskej informačnej spoločnosti. Akčný program eEurope+ bude oficiálne ohlásený na júnovom summite EÚ v Göteborgu. Význam akčného plánu eEurope+ a problematiky informatizácie spoločnosti podčiarkuje aj fakt, že ide vôbec o prvú spoločnú iniciatívu všetkých kandidátskych krajín.
Akčný plán eEurope+ má byť hnacou silou pre využitie prínosov znalostnej ekonomiky a pre rozvoj informačnej spoločnosti vo všetkých kandidátskych krajinách. Globálnym cieľom je, aby sa aj kandidátske krajiny plne sústredili na využitie potenciálu informačnej spoločnosti a vyhli sa ďalšiemu prehĺbeniu rozdielov vo využívaní IKT v porovnaní s krajinami EÚ.
Napriek nezanedbateľným rozdielom v ekonomickom, sociálnom a priemyselnom prostredí, resp. rozdielom v rozvoji informatizácie spoločnosti, je horizontom pre plnenie akčného plánu eEurope+ koniec r. 2003. Nepredpokladá sa, že by kandidátske krajiny do bodky splnili všetky ciele a úlohy iniciatívy. Podstatné je, aby sa dosiahol významný pokrok vo všetkých smeroch, ktoré akčný plán rámcovo stanovuje. Výsledky sa budú hodnotiť na základe odporúčaných ukazovateľov, ktoré boli prijaté aj pre akčný plán eEurope.
2.5	Informatizácia spoločnosti v krajinách V4 
Maďarsko, Poľsko a Česká republika patria spolu so Slovinskom medzi lídrov iniciatívy eEurope+.
Maďarská vláda schválila už v priebehu r. 2000 dlhodobý ekonomický program (tzv. Szechenyiho plán) na obdobie do r. 2006, ktorého súčasťou je aj rozvojový program informatizácie spoločnosti (“Information Society and Information Economy Development Programme”). Za realizáciu plánu je zodpovedný Úrad vládneho splnomocnenca (commissioner) pre IKT. Úrad formuloval nasledujúcich 5 prioritných podprogramov: e-verejná správa, zlepšovanie dostupnosti a prístupu k IKT, vytváranie základov pre e-ekonomiku, zvyšovanie informačnej kultúry a zlepšovanie kvality života. Plánovaný rozpočet na informatické a telekomunikačné projekty v rámci programu je 15 miliárd HUF na r. 2001 a 28,9 miliárd HUF na r. 2002.
Vláda Českej republiky schválila akčný plán realizácie štátnej informačnej politiky na obdobie do konca r. 2002 v máji r. 2000. Akčný plán sa opiera o dokument “Státní informační politika – Cesta k informační společnosti”, ktorý bol vládou schválený v máji r. 1999. Podľa tohto dokumentu sú prioritnými témami informačná (digitálna) gramotnosť, informatizovaná demokracia, rozvoj IS verejnej správy, komunikačná infraštruktúra, dôveryhodnosť a bezpečnosť IS a ochrana osobných dát, elektronický obchod, transparentné ekonomické prostredie. Realizáciu akčného plánu koordinuje Úrad pre verejné informačné systémy, ktorý bol (znovu)zriadený novým zákonom o verejných informačných systémoch (namiesto pôvodného Úradu pre státní informační systém). Odhad rozpočtu na realizáciu akčného plánu na r. 2001 - 2002 počíta so sumou nad 11 miliárd CZK. Prostriedky sú určené najmä na riešenie úloh a projektov podporujúcich elektronickú verejnú správu, elektronický obchod a digitálnu gramotnosť.
Poľský parlament schválil v júli 2000 rezolúciu “Informačná spoločnosť pre každého”. Následne v novembri schválila poľská vláda rámcový dokument “Ciele a smery vývoja informačnej spoločnosti v Poľsku” (Ciele i kierunki rozwoju spoleczenstwa informacyjnego w Polsce) a poverila Ministerstvo pôšt a telekomunikácii vypracovať do mája r. 2001 dlhodobú stratégiu “ePolska” do r. 2006. Štátny výbor pre vedecký výskum (State Committee for Scientific Research – na úrovni ministerstva), koordinujúci aktivity zamerané na informatizáciu spoločnosti, zriadil multidisciplinárnu radu nezávislých expertov “Forum do spraw Spoleczenstwa Informacyjnego”, ktorá má (okrem iného) hodnotiť aktivity v oblasti informatizácie spoločnosti. 
3	Informatizácia spoločnosti v SR
Napriek tomu, že budovanie informačnej spoločnosti je obsiahnuté aj v Programovom vyhlásení vlády SR (november 1998), proces informatizácie spoločnosti v SR naráža na celý rad problémov. Korene týchto problémov spočívajú pravdepodobne v nedocenení strategického významu informatiky a nepochopení podstaty informatizácie spoločnosti. 
Súčasťou dlhodobej koncepcie rozvoja informačnej spoločnosti v SR musí byť riešenie týchto problémov:
•	absencia politiky a stratégie rozvoja informačnej spoločnosti v podmienkach SR,
•	neujasnené kompetencie a prakticky žiadna koordinácia rezortov, zodpovedných za rôzne aspekty procesu informatizácie,
•	pri legislatívnych iniciatívach chýba systémový prístup, zákony sa pripravujú izolovane,
•	roztrieštenosť finančných zdrojov, ktorá neumožňuje rozbehnúť komplexnejšie projekty umožňujúce využitie potenciálu IKT,
•	nedostatočná koordinácia aktivít a spolupráce na medzinárodnej úrovni v rámci globalizácie, minimálne zapájanie sa do medzinárodnej deľby práce,
•	neujasnená cieľová predstava a koncepcia Štátneho informačného systému (ŠIS), ktorý je zatiaľ zameraný viac na administratívu ako na občana.

3.1 Národný program (stratégia) informatizácie 
Slovenská republika v súčasnosti nemá aktualizovanú dlhodobú strategickú víziu rozvoja informačnej spoločnosti na Slovensku.
V roku 1992 bol vypracovaný "Národný program informatizácie". Na svoju dobu kvalitne vypracovaný dokument odrážal vtedajší stav poznania v slovenskom i celosvetovom meradle. Realizácia programu mala však okrem pozitívnych stránok (pokrok v niektorých oblastiach, napr. legislatíva, vznik SANET-u) aj negatívne (napr. podpora vedy a vzdelávania zostala len na papieri, pozabudlo sa na aktualizáciu strategického programu). Pri realizácii programu chýbali v prvom rade impulzy a podpora zo strany štátu a prostriedky na jeho realizáciu.
Rýchly rozvoj IKT a ich aplikácií v mnohých oblastiach praktického života spoločnosti viedli k prehodnoteniu strategických cieľov vývoja spoločnosti. "Národný program informatizácie SR" je z dnešného pohľadu už zastaralý. Súčasný stav zatiaľ nedáva príliš nádejí na optimizmus, pretože chýba nielen jasne stanovená informatizačná politika, strategická vízia a akčný plán pre budovanie informačnej spoločnosti v SR, ale v prvom rade aj jednoznačná podpora výkonnej a zákonodarnej moci.
3.2 Legislatívny rámec 
Legislatívna podpora rozvoja informačnej spoločnosti sa zatiaľ opiera o niekoľko (viac-menej) izolovaných zákonov. Na nedostatočnú koordináciu procesu informatizácie dopláca aj oblasť legislatívy. Pri príprave legislatívneho rámca procesu informatizácie chýba systémový prístup, t. z. komplexná predstava o sústave potrebných právnych noriem, o ich vzájomných väzbách a harmonograme ich prípravy. 
Rámec pre systémový prístup v oblasti informatizácie štátnej správy vytvára zákon NR SR č. 261/1995 Z. z. o štátnom informačnom systéme (ďalej len ŠIS). Zákon upravuje podmienky na utváranie a prevádzkovanie ŠIS, ako aj práva a povinnosti orgánov pôsobiacich v oblasti ŠIS. Zákon si kladie za cieľ zabezpečiť predovšetkým zvýšenie integrity ŠIS štandardizáciou IKT a údajov, ako aj koordináciou postupov projektovania a implementácie jednotlivých jeho častí. Zároveň má zjednocovať postupy štátnych orgánov pri získavaní údajov od iných subjektov, pri vzájomnom preberaní a odovzdávaní údajov medzi štátnymi orgánmi a pri poskytovaní údajov iným subjektom a verejnosti.
Prijatie zákona o ŠIS malo celý rad pozitívnych dôsledkov, napr. v oblasti legislatívy (ochrana osobných údajov), v oblasti vytvárania integračných nástrojov (vytvorenie základných štandardov pre ŠIS, metodicko-organizačné postupy pri plánovaní, vývoji a riadení projektov IS), pri rozvoji komunikačnej infraštruktúry (GOVNET). Zákon však má aj problematické miesta, ako sú napr. vymedzenie pojmu „štátny informačný systém“ a spôsob konštituovania Rady vlády SR pre informatiku. Principiálnym problémom však je fakt, že samotný zákon neustanovuje povinnosť vypracúvať dlhodobú strategickú víziu cieľového stavu ŠIS ani dlhodobý strategický plán, ktorý by naznačoval, ako tento stav dosiahnuť. Praktickým dôsledkom je, že krátkodobá dvojročná koncepcia (ktorú zákon požaduje) je nielenže zúžená na podporu informatizácie štátnej správy, ale navyše nie je zasadená ani do dlhodobejšieho kontextu.
Ďalšími významnými právnymi úpravami, ktoré sa dotýkajú procesu informatizácie spoločnosti sú
•	zákon NR SR č. 195/2000 Z.z. o telekomunikáciách, ktorý vytvára všeobecný regulačný rámec pre telekomunikačné siete a telekomunikačné služby, v ktorého rámci ustanovuje aj práva a povinnosti všetkých subjektov telekomunikačného trhu,
•	zákon NR SR č. 211/2000 Z.z. o slobodnom prístupe k informáciám, ktorý upravuje podmienky, postup a rozsah slobodného prístupu k informáciám,
•	zákon NR SR č. 428/2002 Z. z. o ochrane osobných údajov,
•	zákon NR SR č. 100/1996 Z.z. o ochrane štátneho tajomstva, služobného tajomstva, šifrovej ochrane informácií,
•	zákon NR SR č. 322/1992 o štátnej štatistike atď.
•	zákon NR SR č. 215/2002 Z. z. o elektronickom podpise a zmene a doplnení niektorých zákonov.
3.3 Kompetencie 
Ďalším z kľúčových problémov prípravy a realizácie vízie informačnej spoločnosti v SR je roztrieštenosť kompetencií, ktoré sa delia medzi viaceré inštitúcie: 
•	ŠÚ SR do konca roka 1999 zodpovedal za informatiku a v zmysle zákona (ešte stále) zodpovedá za ŠIS, 
•	Úrad vlády SR (ÚV SR) za GOVNET, 
•	MDPT SR za reguláciu telekomunikačných sietí a služieb (do 30. júna 2000) a telekomunikačnú politiku a Telekomunikačný úrad SR za komplexnú reguláciu telekomunikačných sietí a služieb (od 1. 7. 2000),
•	ÚSRSVT SR mal koordinovať prípravu strategickej vízie informačnej spoločnosti,
•	Ministerstvo školstva SR (MŠ SR), ktoré je v zmysle zákona SNR č. 347/1990 Zb. v znení neskorších predpisov (kompetenčný zákon) zodpovedné za informatiku (ale zatiaľ nie za ŠIS). 
Z dlhodobého hľadiska sa na súčasnom stave negatívne odrazilo nesystémové presúvanie informatiky medzi viacerými rezortmi, nedostatočná (prakticky žiadna) koordinácia medzi rezortmi zodpovednými za čiastkové problémy procesu informatizácie a viacročné zúženie problematiky informatizácie iba na ŠIS. 
3.4   Finančné zabezpečenie 
Na súčasnom stave úrovne informatizácie SR sa významnou mierou podieľa aj spôsob financovania. Doterajšie financovanie možno charakterizovať ako:
•	poddimenzované a nenaplnené (neboli akceptované požiadavky Rady vlády SR pre informatiku – aj to čo bolo schválené, nebolo pridelené, resp. bolo krátené),
•	neprehľadné (chýbajú hodnoverné informácie o skutočne vynaložených prostriedkoch na investície a náklady na informačné technológie a ich využitie),
•	roztrieštené a nesystémové (absencia nadrezortného projektového programu s finančným zabezpečením, duplicitné riešenia niektorých čiastkových projektov, nedostatočná koordinácia medzi rezortmi, legislatívne bariéry pre združovanie finančných prostriedkov).
3.5  Informatizácia a prístupový proces do EÚ 
K medzinárodnej spolupráci pri budovaní informačnej spoločnosti sa SR prihlásila predovšetkým podporou záverov EU/SVE ministerských fór, záverov Európskej ministerskej konferencie „Globálne siete – využitie potenciálu“ (Bonn, 1997) a záverov ministerskej konferencie o informačnej spoločnosti (Varšava, 2000).
Nadväzujúc na závery spomenutých fór a konferencií prijala vláda SR niekoľko významných uznesení súvisiacich s rozvojom informačnej spoločnosti (napr. 807/1996, 438/1997, 770/1997, 786/1997, 558/1999, 440/2000). Všetky tieto uznesenia majú zatiaľ len čiastkový charakter, bez jasného koncepčne stanoveného strategického cieľa. Jadrom problému je, že „kľúčové“ uznesenia, ktorých cieľom bolo vypracovať politiku a stratégiu (koncepciu) informatizácie, neboli doteraz splnené. 
Vzhľadom na naše ambície vstupu do EÚ možno považovať za kľúčové priority v oblasti budovania informačnej spoločnosti, priority stanovené v Národnom programe pre prijatie acquis communautaire (kap. 19 - Telekomunikácie a informačné technológie). V súlade s týmito zámermi sa bude treba sústrediť na:
•	vypracovanie stratégie rozvoja informačnej spoločnosti v SR,
•	implementáciu projektov Akčného plánu, realizujúcich národnú stratégiu, 
•	stimuláciu podnikateľského sektora,
•	vytvorenie predpokladov a budovanie dôvery pre elektronické obchodovanie,
•	rozvíjanie aktivít národnej agentúry pre informatizáciu ako koordinačného centra,
•	posilnenie úlohy vedy, výskumu a informatického (vrátane celoživotného) vzdelávania,
•	racionalizáciu výkonu verejnej správy (štátnej správy a samosprávy) efektívnym využívaním IKT.
Z uvedených úloh je badať určitý pokrok pri vytváraní predpokladov pre elektronické obchodovanie (pripravuje sa zákon o elektronickom podpise) a pri (nepriamej) podpore vedy a výskumu (zapojením sa do 5. rámcového programu EÚ).
Zástupcovia SR sa zúčastňujú na príprave akčného plánu eEurope+. Presadzovanie záujmov SR v tomto dokumente je sťažené tým, že SR nemá oficiálnu politiku a strategický plán pre rozvoj informačnej spoločnosti v SR.
Hodnotenie aktivít SR z hľadiska ambícií SR o vstup do EÚ nevyznieva veľmi pozitívne. Zastúpenie SR v koordinačných aktivitách je (vzhľadom na neujasnené a meniace sa kompetencie) často neadekvátne (alebo úplne chýba), čo má nepriaznivý dosah na tok informácií oboma smermi (medzinárodná a národná úroveň). SR zaostáva aj v plnení odporúčaní záverov troch ministerských fór a v plnení priorít acquis.