Koncepcia
trvalo udržateľného využívania zdrojov horninového prostredia

1. Úvod

Koncepcia trvalo udržateľného rozvoja sa vo svete rozvíja približne 30 rokov. Spočiatku bola chápaná najmä v zmysle zachovania kvalitného životného prostredia. V súčasnosti je však ponímaná oveľa komplexnejšie, a to ako prienik sociálneho, ekonomického, environmentálneho a inštitucionálneho hľadiska rozvoja spoločnosti.

Princíp trvalej udržateľnosti sa v súčasnosti stáva jedným zo všeobecne uznávaných princípov rozvoja ľudskej spoločnosti. Mal by byť zakomponovaný do všetkých materiálov určujúcich ďalšie smerovanie rozvoja všetkých oblastí ľudskej aktivity. 

Dokument Národná stratégia trvalo udržateľného rozvoja v Slovenskej republike (ďalej len NSTUR) bol spracovaný v rámci projektu "Podpora trvalo udržateľného rozvoja v Slovenskej republike", ktorý sa v rokoch 1999 - 2001 uskutočňoval s finančnou podporou Rozvojového programu OSN (UNDP), bol garantovaný Ministerstvom životného prostredia SR a realizovaný Regionálnym environmentálnym centrom Slovensko.

Príprava NSTUR prebiehala pri uplatňovaní zásad participácie, transparentnosti a prístupu "zdola - nahor". Na jej spracovaní sa podieľali zástupcovia všetkých hlavných skupín spoločnosti podľa Agendy 21, čím došlo k naplneniu uznesenia vlády SR č. 655/1998 o uplatňovaní Agendy 21 v SR. Do prípravy a tvorby dokumentu boli zapojené jednotlivé rezorty a ich organizácie, ústavy a akademické inštitúcie, podnikateľské a priemyselné subjekty, zástupcovia združení, samospráv a mimovládnych organizácií. 

Národná stratégia trvalo udržateľného rozvoja SR bola prijatá vládou Slovenskej republiky uznesením č. 978 na zasadnutí dňa 10. októbra 2001. 

Následne majú byť princípy TUR premietnuté do ucelených rezortných koncepcií a stratégií. 

2.	Trvalo udržateľné využívanie horninového prostredia

Po schválení Národnej stratégie trvalo udržateľného rozvoja v NR SR je potrebné definovať úlohy geológie v rezorte MŽP SR, ktoré budú plniť ciele trvalo udržateľného využívania zdrojov horninového prostredia. 

Geologické prostredie v prevažnej miere hodnotíme ako neobnoviteľné prírodné zdroje – jeho kvalita a kvantita je daná prírodnou štruktúrou krajiny a predstavuje prvotné (ťažko zmeniteľné) faktory využívania územia. Preto je nevyhnutné zabezpečenie ich rozumného využívania (vzťah ku kapitole 13, programovým oblastiam A a B Agendy 21).

	Z metodického  hľadiska preberáme problematiku v dvoch častiach:

2.1.	Nerastné suroviny
2.2.	Geologické faktory

S preberanou problematikou úzko súvisia aj ďalšie okruhy:

a)	Podzemné vody
b)	Geotermálne zdroje
c)	Staré environmentálne záťaže horninového prostredia

Problematika podzemných a geotermálnych vôd je z hľadiska využívania pokrytá zákonom č. 184/2002 Z. z., na ktorého základe  budú vypracované programy znižovania znečistenia vôd a ďalšie opatrenia.  Problematika starých environmentálnych záťaží bude riešená v materiáli „Koncepcia likvidácie starých environmentálnych záťaží“, ktorý bude predložený na rokovanie vlády SR v júli 2002. Pre blízky vzťah k horninovému prostrediu rozoberáme však v tomto materiáli problematiku jedného z druhov starých environmentálnych záťaží – staré banské diela.

2.1	Nerastné suroviny

Neobnoviteľné zdroje surovín sú súčasťou environmentálneho priestoru Slovenska, tvoria ich výhradné ložiská a ložiská nevyhradených nerastov, vrátane prognóznych zdrojov nerastných surovín energetických, rudných, nerudných a stavebných. Ložisko nerastných surovín predstavuje prírodnú akumuláciu nerastov, ktorá má svoju materiálnu a finančnú hodnotu. Každé ložisko obsahuje určité a konečné množstvo nerastnej suroviny, ktoré sa charakterizuje ako zásoby ložiska. V procese ťažby ložiska sa jeho zásoby znižujú a po ich vydobytí prestáva ložisko existovať. Preto sa ložiská nerastných surovín zaraďujú k neobnoviteľným prírodným zdrojom, ktoré si vyžadujú špecifické podmienky ich využívania a ochrany v súlade s princípmi trvalo udržateľného rozvoja. 

Miera súčasného čerpania neobnoviteľných nerastných zdrojov musí zohľadňovať ich vzácnosť, neobnoviteľnosť, úroveň technológií a prístupnosť náhradných zdrojov. Možnosti ťažby a spotreby neobnoviteľných zdrojov surovín je potrebné regulovať reálne existujúcimi limitami územia a životného prostredia. 

Významným dokumentom zohľadňujúcim princípy Národnej stratégie trvalo udržateľného rozvoja pri ochrane a využívaní neobnoviteľných zdrojov surovín je Návrh surovinovej politiky SR, ktorý vypracovalo a schválilo MŽP SR v roku 2001 (príloha č. 2). Pod štátnou surovinovou politikou sa chápu všetky aktivity, ktorými štát ovplyvňuje vyhľadávanie a využívanie domácich zdrojov surovín, so zreteľom k verejným záujmom a k ochrane prírodných, kultúrnych a krajinných hodnôt, ako aj dovoz potrebných surovín pre jednotlivé hospodárske odvetvia. Pri definovaní úloh v oblasti neobnoviteľných zdrojov nerastných surovín vychádzame z tohto návrhu.

Keďže nerastné zdroje sú neobnoviteľné, štát dbá o ich šetrné využívanie s cieľom zabezpečiť ochranu a racionálne využívanie nerastného bohatstva ako vlastníctva Slovenskej republiky, spolu s rešpektovaním princípov trvalo udržateľného rozvoja. 

Vyhľadávanie, ťažba a spracovávanie nerastných surovín na území Slovenska sa datuje už od predhistorických dôb. Staré banské práce rôzneho významu sa nachádzajú takmer v každom regióne. 

Nadmerná exploatácia ložísk nerastných surovín, ich úprava a spracovanie, majú za následok výrazné zásahy do prírodného prostredia. Najmä zvyšovanie ťažby a nekvalitné spôsoby úpravy sa výrazne pričinili o neadekvátne zhoršenie životného prostredia. Nebezpečenstvo predstavujú aj oblasti s ukončenou, či prerušenou ťažbou. Medzi najvýraznejšie zmeny patria zmeny reliéfu, zmeny hydrogeologického režimu podzemných vôd, zmeny chemického zloženia pôd a vôd, degradácia pôd, vznik výsypiek, odvalov, odkalísk, prašný spád na rozsiahlych plochách v okolí ložísk a úpravárenských zariadení. 

Medzi najvážnejšie dôsledky ťažby patrí vytvorenie veľkých vydobytých priestorov v podzemí aj na povrchu. S tým sú spojené prejavy poddolovania - sadanie a poklesávanie územia, vytváranie bezodtokových depresií, aktivácia geodynamických javov, predovšetkým svahových deformácií. Ďalšími nepriaznivými dopadmi na životné prostredie je odvodňovanie horninových komplexov, zníženie výdatnosti využívaných zdrojov, nahromadenie veľkého množstva zostatkových materiálov s obsahom kontaminantov na haldách a odkaliskách. Do povrchových tokov sa z týchto zdrojov dostávajú nebezpečné látky, a to v rozpustnom aj pevnom stave. Usadzujú sa v korytách potokov, postupne sa rozpúšťajú, čo spôsobuje dlhodobé zvýšenie obsahu škodlivých látok. Zisťujú sa v aktívnych riečnych sedimentoch. Značné nebezpečenstvo spôsobuje najmä zvetrávanie sulfidov, keď dochádza k acidifikácii pôd a vôd. Tieto prejavy možno pozorovať aj vo väčších vzdialenostiach od ložiskovej oblasti v aluviálnych náplavoch riek a potokov. Uvedené zmeny prebiehajú nepravidelne, v rôznych časových úsekoch po skončení ťažobnej činnosti a ich negatívne dopady sa môžu prejaviť náhle a katastroficky. Možno ich preto zaradiť k chemickým časovaným bombám. Banskou činnosťou dochádza tiež k premiestňovaniu hornín z podzemia, mnohokrát s vyššou prírodnou rádioaktivitou. Prítoky banských vôd môžu mať zvýšenú rádioaktivitu, čo má tiež vplyv na životné prostredie.

Jedným z najzávažnejších trvalých následkov banskej činnosti sú prítoky banských vôd. Útlm a postupná likvidácia banskej činnosti zastavuje síce nové zásahy do prostredia, ale prítoky vody, ktoré hlbinnú ťažbu ložiska vždy sprevádzajú, sa stávajú súčasťou prírodného prostredia. Môžu predstavovať aj pozitívny dôsledok - ako významné prírodné zdroje (termálne vody, vodné zdroje pre zásobovanie), ale najčastejšie sú špecifickými zdrojmi kontaminácie povrchových i podzemných vôd a predstavujú ekologické záťaže. 

Problematika banských vôd a zmien hydrogeologického režimu vôd v ložiskových oblastiach po opustení ložiska má z hľadiska životného prostredia veľa ďalších negatívnych aspektov. Závažné environmentálne problémy sa vyskytli po rýchlom zatopení niektorých rudných baní a je možné, že ekologickými záťažami sa stanú aj výtoky banských vôd v súčasnosti likvidovaných a zatápaných baní. Všeobecne je známe, že napríklad problematika arzénu a najmä antimónu v pitných vodách niektorých oblastí SR je v úzkom vzťahu k ložiskám rúd v týchto oblastiach. Riešenie problematiky banských vôd a prognóz potenciálnych vplyvov na životné prostredie po likvidácii a zatopení slovenských uhoľných ložísk je  veľmi aktuálne.

Hlavné problémy vo vzťahu ťažba neobnoviteľných zdrojov surovín - ochrana životného prostredia - trvalo udržateľný rozvoj
Národná stratégia trvalo udržateľného rozvoja a skutočnosť, že v trhovej ekonomike je nerastné bohatstvo (neobnoviteľné zdroje nerastných surovín) významným ekonomickým faktorom, sú dôležitými atribútmi pri zostavovaní koncepcie trvalo udržateľného využívania zdrojov horninového prostredia. Problémami sú:
-	Absencia záväznej definície verejného záujmu pri predchádzaní konfliktom vo vzťahu ochrana prírody a ťažba surovín (napr.  Hrhov - Včeláre – vysokopercentný vápenec a i.).
-	Vychádzajúc z Národnej stratégie trvalo udržateľného rozvoja je potrebné rozšíriť ochranu nerastného bohatstva (neobnoviteľných zdrojov surovín) o inštitúty ochrany pred neoprávneným a nadmerným využívaním nerastného bohatstva. Ochranu ložísk je potrebné postaviť na rovnakú úroveň, ako sú ostatné zložky životného prostredia. Tu je potrebné vyzdvihnúť inštitút CHLÚ.
-	Nadmerné a štátom neregulované čerpanie niektorých neobnoviteľných zdrojov surovín (cementárske suroviny, magnezit, bentonit a i.) nie je v súlade s Národnou stratégiou trvalo udržateľného rozvoja, ani s článkom 44 Ústavy SR a nie je v súlade s verejným záujmom. 

Potrebný krok k riešeniu uvedených problémov je uvedený v návrhu uznesenia, bod B.1. 

2.2  Geologické faktory

Mnohé procesy a zmeny, ktoré sa odohrávajú vo vzťahu človeka k životnému prostrediu, sa dotýkajú zmien abiotickej povahy. Zahŕňajú faktory prírodné i antropogénne, ktoré sa navzájom podmieňujú a ovplyvňujú. Medzi procesy tohto charakteru patria aj geologické faktory.

Geologické faktory sú vlastnosti geologického prostredia, ktoré ovplyvňujú spôsob využitia geologického, resp. životného prostredia a to v negatívnom (geobariéry) alebo v pozitívnom (geopotenciály) zmysle. S vlastnosťami geologického prostredia súvisí aj náchylnosť krajiny na niektoré nepriaznivé ohrozujúce faktory krajiny ohrozujúce krajinné a životné prostredie i samotného človeka (zemetrasenia, zosuvy, lavíny, náhle poklesy územia, rádioaktivita územia a i.), alebo sťažujúce podmienky pre využitie územia (vysoká seizmická intenzita, nestabilné svahy, intenzívna erózia, objemové zmeny zemín, sufózia a pod.). Najvýznamnejšími prostriedkami smerujúce k ich poznaniu sú mapovanie a monitorovanie geologických faktorov. 

Vzhľadom na prírodné danosti našej krajiny najvýznamnejšie geologické faktory sú: svahové pohyby, procesy erózie a zvetrávanie, objemová nestálosť sedimentov, poklesávanie územia, seizmicita, tektonika, rádioaktivita a pod. Ich sledovanie nám umožňuje vyhodnocovať mechanizmus negatívnych zmien v geologickom prostredí a predvídať ich dosahy v čase a priestore, ako i aktivovať opatrenia, ktoré by účinky týchto faktorov znižovali na prijateľnú mieru.
	Vznik svahových deformácií predstavuje najrozšírenejší a zároveň aj najnebezpečnejší geodynamický jav postihujúci územie Slovenskej republiky. Stála aktivácia starších svahových pohybov v dôsledku pôsobenia rôznych faktorov, či už prírodných (napríklad zrážkové anomálie), alebo antropogénnych (nevhodné zásahy do rovnovážneho stavu svahov), ako aj vznik nových svahových pohybov a s tým súvisiace negatívne dopady na kvalitu životného prostredia, si vyžadujú rozvinúť i preventívny prístup k jeho poznaniu a ovládnutiu. Na pochopenie zákonitostí dynamiky svahových pohybov je najvhodnejšie dlhodobé monitorovanie, ako i sledovanie čiastkových pohybov zosúvajúcich sa materiálov. Na základe takéhoto poznania bude možné odvodiť kritické stavy, pri ktorých môže dôjsť k porušeniam stability horninového prostredia a navrhnúť optimálne sanačné opatrenia, eliminujúce negatívne pôsobenie vplývajúcich faktorov. Doposiaľ však neexistuje prepojenie medzi konkrétnou sledovanou lokalitou a vyhlásením varovných stavov na lokalitách s podobnou geologickou stavbou a analogickými klimatickými podmienkami. Ďalším nedostatkom dosiaľ realizovaných pozorovaní svahových pohybov je ich krátkodobosť - pozorovania sa zvyčajne vykonávali počas prieskumu lokality a krátko po vybudovaní sanačných opatrení.  

Za najväčší nedostatok považujeme nedoriešenie kompetencií pri zabezpečení kontroly sanačných opatrení. Štát vynaloží značné finančné prostriedky pri stabilizácii havarijných stavov, ale v štátnom rozpočte neexistuje finančná položka na kontrolu účinnosti vybudovaných sanačných opatrení. 

Úlohy:
-	kontinuálne zaznamenávanie a vyhodnocovanie zmien relevantných faktorov, ovplyvňujúcich aktivitu svahových pohybov, s cieľom odvodiť limitné stavy, pri ktorých môže dôjsť k porušeniu stability,
-	vzájomné prepojenie odvodených varovných signálov s praktickými sanačnými opatreniami pri priamej spoluúčasti prevádzkovateľa ohrozeného technického diela alebo objektu,
-	na základe odvodenia zákonitostí vývoja monitorovaného pohybu a vplyvu jednotlivých faktorov, odôvodnené prognózovanie stabilitného stavu a jeho overovanie v priebehu ďalších meraní a výpočtových riešení,
-	po odvodení limitných hodnôt pre varovné signály a po ich overení je potrebné vypracovať postup prepojenia na miestne orgány oprávnené vyhlásiť stav ohrozenia a zabezpečiť príslušné opatrenia,
-	doriešenie kompetencií v kontrole účinnosti sanačných opatrení vybudovaných na lokalitách, kde bolo ukončené vyhlásenie havarijného stavu.

Erózia je prirodzený proces v prírode, podieľajúci sa na denudácii zemského povrchu. Erózia (výmoľová a plošná) sa riadi a je ovplyvňovaná viacerými podmienkami a faktormi, akými sú: morfológia svahov (napr. dĺžka a sklon, profil svahov), druh vegetačného porastu, geologická stavba svahu, využitie územia a napokon celý rad klimatických faktorov (najmä intenzita a doba trvania zrážok).

Je potrebné vypracovať návrh protieróznych opatrení (napr. vhodne rozmiestnené protierózne bariéry) a možnosti ich realizácie. 
	Všetky horniny na zemskom povrchu podliehajú prirodzeným procesom zvetrávania, ktorých vplyvom  sa postupne rozpadajú a rozkladajú. Pri nevhodnom antropogénnom zásahu do hornín s nízkou odolnosťou voči zvetrávaniu môžu byť procesy rozpadu a rozkladu pomerne rýchle a vtedy predstavujú z ekonomického hľadiska závažný problém. Priame a nepriame škody spôsobené nežiaducimi procesmi zvetrávania v niektorých oblastiach Slovenska stavajú problém do stredu záujmu. Preto je potrebné :

-	zistenie stupňa zvetrávania a hĺbkového dosahu procesov zvetrávania,
-	určenie dynamiky vývoja zvetrávacích procesov v prírodných i antropogénnych podmienkach - t. j. rýchlosti zvetrávacích procesov,
-	navrhnúť účinné protiopatrenia. 

Objemovo nestále sedimenty menia svoj objem vplyvom prevlhčenia a zaťaženia, čo v mnohých prípadoch vyvoláva porušenie podzákladia a havárie hotových objektov v dôsledku napúčania alebo nerovnomerného či nadmerného sadania. Preto objemovo nestále sedimenty zaraďujeme k nevhodným základovým pôdam.

	Veľký počet rôznych porúch alebo havárií stavieb spôsobených objemovo nestálymi zeminami u nás i v zahraničí poukazuje na skutočnosť, že riešeniu geotechnických problémov týchto sedimentov sa v praxi nie vždy venuje náležitá pozornosť. Na druhej strane sa v mnohých prípadoch navrhujú základové konštrukcie s veľkou bezpečnosťou, prípadne sa nevhodne používajú moderné, ale drahé technológie. Návrh nevhodných metód zakladania je ovplyvnený rôznymi okolnosťami. Jedným z najvážnejších dôvodov je nedostatočná znalosť fyzikálnych a mechanických vlastností zemín tvoriacich podzákladie. Druhým je nedostatočná znalosť zmien a procesov v prírodnom prostredí. Príčiny sú rôzne. Vplýva na ne genéza zeminy, postgenetické procesy, uľahlosť zeminy, hydrogeologické pomery, minerálne zloženie a pod. 
Predmetom sledovania aktivity tektonických a seizmických javov je sledovanie pohybovej aktivity geologických štruktúr i relatívnych pohybov pozdĺž zlomov, ktoré môžu mať charakter pomalých (creepových) pohybov, alebo pohybov rýchlejších, sprevádzaných seizmickými otrasmi. Oba typy pohybovej aktivity môžu mať priamy nepriaznivý dosad na stavby i krajinné prostredie, alebo dosad nepriamy, prostredníctvom aktivizácie iných javov (napr. zosuvov). 

Územie SR patrí medzi seizmicky málo až stredne ohrozené oblasti (je umiestnené v okrajovej oblasti stredomorsko-transázijského pásma zemetrasení). Nachádza sa tu niekoľko regiónov náchylných na vznik zemetrasení – JZ časť Podunajskej nížiny s centrom v Komárne, Brezovské Karpaty, Žilinská kotlina, Zvolenská kotlina a oblasť Humenné - Strážske.

Sledovanie seizmickej aktivity na území Slovenska zabezpečuje dlhodobo GÚ SAV. Ročne postihnú naše územie 2-3 zemetrasenia, spravidla bez následkov. Raz za 5-10 rokov sa vyskytuje zemetrasenie sprevádzané malými škodami na budovách, raz za 50-70 rokov postihujú naše územie silné otrasy zasahujúce väčšie územia a spôsobujúce závažnejšie škody. Z historických prameňov sú známe aj veľmi silné zemetrasenia s veľkými škodami a stratami na ľudských životoch. Opakovacia perióda takýchto zemetrasení je niekoľko sto rokov.

	Seizmicita je viazaná na tektonické pohyby, aktívne oblasti sú rozložené pozdĺž hlavných tektonických porúch. Centrá aktivity sa obvykle vyskytujú v miestach kríženia tektonických línií. Na Slovensku je niekoľko oblastí, v ktorých boli zaznamenané silné, alebo veľmi silné zemetrasenia: oblasť Malých Karpát (Dobrá Voda), okolie Komárna, okolie Žiliny, stredné Slovensko (Banská Štiavnica, Prievidza, Zvolen), východné Slovensko (Humenné, Stropkov, Vranov nad Topľou). Okrem týchto oblastí existujú aj ďalšie, so slabšou intenzitou otrasov a na našom území sa prejavujú aj účinky zemetrasení z priľahlých oblastí susedných štátov (najmä Ukrajiny, Maďarska a Rakúska).

	Základným problémom pri štúdiu seizmickej aktivity územia je zabezpečenie dostatočného množstva hodnoverných pozorovaní. Túto úlohu je možné riešiť dvoma spôsobmi: registráciou súčasných seizmických javov sieťou seizmických staníc i makroseizmickými metódami a štúdiom historických zemetrasení.

	V súčasnosti pracuje u nás šesť stálych seizmických staníc (Bratislava, Hurbanovo, Šrobárovo, Skalnaté Pleso, Vyhne, Kavečany), z ktorých však iba niektoré spĺňajú kritériá modernej prevádzky. Okrem toho existujú seizmické stanice pri objektoch jadrových elektrárni (Jaslovské Bohunice, Mochovce) a pri vodných dielach Gabčíkovo a Žilina. Makroseizmické údaje sa získavajú štatistickým spracovávaním na základe údajov respondentov. 

Úlohy:
-	komplexné štúdium pohybovej aktivity vrchnej časti zemskej kôry na základe sledovania vertikálnych pohybov zemského povrchu, aktivity pohybov pozdĺž zlomov a seizmickej aktivity územia, 
-	vymedziť územia, v ktorom možno očakávať zvýšenú aktivitu vertikálnych pohybov, ako aj územia s rovnakou predpokladanou seizmickou intenzitou,
-	rozšíriť počet stálych seizmických staníc,
-	existujúce stanice zmodernizovať.

Bolo dokázané, že rádioaktívny prvok radón je najzávažnejším zdrojom prírodného ionizujúceho žiarenia, ktorý má takmer polovičný podiel na celkovom ožiarení svetovej populácie. Preto je oprávnený zvýšený záujem vedeckých pracovísk u nás i v zahraničí o problematiku jeho dôkladnejšieho poznania, čo najobjektívnejšieho stanovenia koncentrácií a určenia radónového rizika hodnoteného územia. Najvhodnejšou metódou je jeho monitorovanie. V súčasnej dobe je monitorovanie zamerané na pôdny radón vo vybraných mestách v blízkosti obytných zón s prognózou zvýšeného radónového rizika, vybraných oblastí s predpokladom tektoniky a na radón vybraných zdrojov podzemných vôd. Doterajšie výsledky potvrdzujú existenciu variácií radónu v geologickom prostredí. Charakter variácií je ovplyvňovaný viacerými faktormi. Pri sledovaní objemovej aktivity radónu v pôdach sú registrované výkyvy, i krátkodobé, s výskytom extrémov maxima a minima aj v rovnakom ročnom období, väčšinou so zachovaním stupňa radónového rizika. Môže to byť dôsledok vplyvu klimatických zmien, ktoré ale nemusia byť rovnaké v rôznych lokalitách. Najvýraznejšie odchýlky obsahov radónu sú v málo priepustných horninách. Aj zmeny koncentrácií radónu vo vodách majú variačný charakter, avšak s plynulejším sínusoidným priebehom v roku. Koncom zimy sú registrované maximálne hodnoty objemovej aktivity ^222Rn, ktoré predstavujú 2 - 3 násobok minima radónu vo vode, nameraného v lete. 
	Antropogénne sedimenty sú ľudskou činnosťou vytvorené a uložené materiály vznikajúce v priebehu života generácií, alebo v relatívne krátkom čase. Boli a sú ukladané na zemskom povrchu, kde ich v súčasnej dobe je možné evidovať, prípadne sú prírodnými faktormi  alebo činnosťou človeka "pochované". 

	Bežne pozorovateľné antropogénne sedimenty sú v poslednom čase predmetom širokého záujmu vzhľadom na ich vplyv na životné prostredie. Tie, ktoré sú ľudským alebo prírodným faktorom prekryté, zakryté, zarastené, pochované, unikajú klasickej evidencii a hodnoteniu, pričom môžu výrazne vplývať na jednotlivé zložky životného prostredia - vodu, pôdu, vzduch a v dôsledku toho na človeka.

Medzi najproblematickejšie patria odkaliská. Na niektoré odkaliská už nie je materiál ukladaný, na ďalších sa ukladanie postupne spomalí alebo ukončí v súvislosti s útlmom ťažobnej a výrobnej činnosti. Odpadový materiál, ktorý možno z hľadiska vývoja spracovateľských technológií považovať za nádejnú druhotnú surovinu, však zostane dlhodobo v prírodnom prostredí a bude ho potrebné nejakým spôsobom zakonzervovať a rekultivovať. Vzhľadom na obsahy niektorých chemických zlúčenín, najmä katiónov, vytvára materiál odkalísk dlhodobý zdroj možnej kontaminácie okolitého prírodného prostredia, najmä povrchových a podzemných vôd - tzv. ekologickú časovanú bombu.

Skúsenosti zo zahraničia tiež ukazujú, že prevažne jemnozrnný materiál ukladaný do odkalísk tzv. mokrou cestou, si aj napriek drenážným opatreniam môže dlhé obdobia aj po ukončení skládkovania zachovávať vysokú vlhkosť a pri nepriaznivých podmienkach (napr. pri intenzívnych zrážkach, pôsobením prírodných alebo antropogénnych seizmických účinkov, a pod.) môže stratiť svoju vnútornú stabilitu a pevnosť, čo môže vyústiť až do havárií aj dlhodobo opustených odkalísk.

Je potrebné sledovať skutočný stav a na jeho základe prognózovať možný vývoj zmien vlastností antropogénnych sedimentov v čase. 
 
Kvalita snehovej pokrývky je významným médiom, ktoré odráža stav a kvalitu životného prostredia. Charakter a zmeny jej chemického zloženia v čase sú dôležitou vstupnou informáciou najmä pre environmentálno geochemické hodnotenie vplyvov atmosferickej depozície na prírodné prostredie a kvalitu podzemnej vody. Monitorovanie snehovej pokrývky bolo v regionálnom meradle na území Slovenskej republiky započaté v zimnom období 1976/77 na Geologickom ústave Dionýza Štúra v základnej sieti 44 odberových miest a v súčasnosti je k dispozícii 26 - ročný cyklus pozorovania.

Hlavným cieľom sledovania a následnej geochemickej interpretácie je zhodnotenie chemického zloženia snehovej pokrývky v oblasti Slovenska, ktorý je zameraný na:

-	poznanie mechanizmu vytvárania zásob a procesov tvorby chemického zloženia podzemných vôd,
-	uvážené zásahy do prírodného prostredia z hľadiska acidifikácie prírodných receptorov (prírodná voda, pôda, horniny, biomasa a pod.),
-	monitorovanie vplyvu zmien množstva a kvality roztokov  vzniknutých topením	 snehovej pokrývky na priebeh procesov zvetrávania, presadavosti, zosúvania a pod.,
-	poznanie potenciálneho prínosu atmosferických solí za časové obdobie a poznanie zaťaženia atmosféry,
-	poznanie stupňa a charakteru znečistenia životného prostredia s možnosťou vytvoriť model vývoja na základe dlhodobých pozorovaní.

	Aktívny riečny sediment je primárne odvodený z materiálu znosovej oblasti, ktorý vzniká procesmi zvetrávania horninového materiálu a odnosu pôd. Odráža plošne environmentálno-geochemický charakter časti povodia nad odberovým miestom. Citlivo reaguje na zmeny spôsobené prírodnými, alebo antropogénnymi aktivitami v povodí.

Poznatky o chemickom zložení riečnych sedimentov, regionálnej distribúcii prvkov alebo zložiek, ktoré obsahujú a ich variabilite v čase majú z geochemického pohľadu okrem prospekčného najmä environmentálny význam. Veľký význam majú aj z vodohospodárskeho hľadiska (množstvo a kvalita sedimentu vo vodohospodárskych nádržiach, priehradách, jazerách, rybníkoch a pod.) a vo svetovom meradle najmä v deltách veľkých tokov, ktoré prinášajú množstvo často vysoko kontaminovaných sedimentov. Sledovanie zmien chemického zloženia riečnych sedimentov poskytuje dôležitú kvalitatívnu informáciu pre celkový systém povrchových tokov a ich znosových oblastí s možným dopadom na vodné rastliny a živočíchy, kvalitu podzemných vôd a vodných nádrží.

Hlavné úlohy ochrany a racionálneho využitia geologického prostredia pre národnú stratégiu trvalo udržateľného rozvoja MŽP SR

Okrem úloh navrhovaných v texte pri jednotlivých geologických faktoroch je potrebné vzhľadom na komplexnosť zabezpečovania TUR  SR  riešiť aj nasledovné úlohy:

-	Rozvoj monitoringu geologických faktorov životného prostredia. Hlavným cieľom monitoringu je sledovanie určeného javu, alebo parametra v presne definovaných časových a priestorových podmienkach. Slúži na objektívne poznanie charakteristík životného prostredia a hodnoteniu ich zmien v sledovanej priestorovej oblasti.
-	Prognózovanie vývoja zmien vybraných geologických faktorov s cieľom optimálneho využívania prírodného prostredia a eliminácie nežiaducich dosadov. Stanoviť podmienky aktivácie javu.
-	Vypracovať kritériá hodnotenia využitia krajiny  z geologického hľadiska.
-	Hodnotenie katastrofických a havarijných geofaktorov na Slovensku - evidencia geologických hazardov spôsobujúcich havarijné situácie v urbanizovanej krajine, vytvorenie štruktúry bázy dát relevantných údajov pre štátny informačný systém. Vyhodnotenie skúseností z riešení havarijných situácií spôsobených geologickými hazardami pre krízový a rizikový manažment. Systematické spracovanie informácií do geografického informačného systému (GIS).

Predstava o zabezpečovaní týchto úloh v budúcnosti je zohľadnená v návrhu uznesenia, body B.2, B.3.