D ô v o d o v á   s p r á v a

A. Všeobecná časť

	Výkon trestu odňatia slobody (ďalej len „výkon trestu“) a výkon väzby sú upravené osobitnými zákonmi, ktoré ustanovujú podmienky, za akých sa trest odňatia slobody a väzba vykonávajú.
	Zákon č. 59/1965 Zb. o výkone trestu odňatia slobody v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov nebol novelizovaný už vyše 8 rokov. Zákon NR SR č. 156/1993 Z.z. nebol ešte novelizovaný ani raz. Za toto obdobie v spoločnosti došlo k zmenám, ktoré je potrebné následne premietnúť aj do legislatívnych noriem. Z uvedeného dôvodu je treba pristúpiť aspoň k čiastočnej novele týchto zákonov, ktoré by reagovali na najnevyhnutnejšie potreby súčasnej praxe.
	V súčasnosti jedným z najaktuálnejších problémov, ktoré je potrebné riešiť, je otázka trov spojených s výkonom trestu a výkonom väzby.
	Znenie § 29 ods. 2 zákona č. 59/1965 Zb., ktorý bol prijatý v polovici šesťdesiatych rokov, vychádza z ešte staršieho, do dnešnej doby platného ustanovenia Trestného poriadku, ktorý v § 152 ods. 1 písm. c) počíta s tým, že odsúdený, ak je uznaný za vinného, musí štátu nahradiť trovy spojené s výkonom trestu zo svojej pracovnej odmeny. V tom období každý odsúdený bol zaraďovaný do práce v ústave na výkon väzby, ústave na výkon trestu odňatia slobody (ďalej len „ústav“) alebo mimo ústavu, za ktorú obdržal pracovnú odmenu. Z nej boli štátu nahrádzané okrem iného aj náklady výkonu trestu. Zákonodarca v tom období nepočítal so skutočnosťou, že odsúdeného z dôvodu nedostatku pracovných príležitostí ako je tomu dnes,  nebude možné zaradiť do práce. Keď v deväťdesiatych rokoch vznikla situácia, že odsúdeného nebolo možné zaradiť do práce, tento stav sa považoval za ospravedlnenú absenciu. V takom prípade štátu neboli zo strany odsúdených nezaradených do práce nahrádzané žiadne náklady výkonu trestu. Dnes je však diametrálne odlišná situácia z dôvodu trvalého nedostatku pracovných príležitostí na trhu práce, ktorá sa dotýka aj odsúdených. Navrhuje sa ustanoviť povinnosť nahradiť štátu trovy výkonu trestu zo strany  odsúdených nielen z pracovnej odmeny, dávok nemocenského poistenia a peňažnej odmeny za výkon iných prospešných prác, ale aj z iných zdrojov príjmu, napríklad z dôchodkového zabezpečenia (odsúdeným sú priznávané dávky dôchodkového zabezpečenia od 1. 7. 1999 zákonom č. 107/1999 Z.z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 100/1988 Zb. o sociálnom zabezpečení) a tiež aj zo všetkých ďalších finančných prostriedkov, ktorými odsúdený disponuje pri nástupe do výkonu trestu alebo sú mu poukázané a podobne. Pritom sa aj odsúdenému ako každému inému občanovi zohľadní skutočnosť, že nie je možné dopustiť stav jeho hmotnej núdze.
	Taktiež sa navrhuje ustanoviť, kedy a za akých okolností by sa trovy výkonu trestu od odsúdeného nevymáhali. Zároveň sa navrhuje presnejšie ustanoviť zavinené náklady výkonu trestu, ktoré je odsúdený povinný nahradiť vo výške jednej štyridsatiny zo životného minima.
Predkladaný návrh počíta s tým, že tak ako v súčasnosti, ani v budúcnosti sa nebude poskytovať obvineným a odsúdeným zaradeným do práce minimálna mzda, a to na základe viacerých stanovísk Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny SR. Z tohto dôvodu je potrebné presnejšie definovať ohodnocovanie pracovného výkonu odsúdeného a ujasniť si jeho postavenie v pracovnom procese. Vzhľadom na skutočnosť, že odsúdený má do značnej miery štátom zabezpečované všetky nevyhnutné životné potreby, navrhuje sa stanoviť vlastný systém finančného ohodnotenia len na základe ich skutočne vykonávanej práce, vrátane vlastných charakteristík základných pracovných taríf, katalógu pracovných činností a stupníc základných pracovných taríf. Keďže takýto právny predpis dodnes neexistuje, je nevyhnutné splnomocniť vládu Slovenskej republiky, aby mohla určovať svojím nariadením spôsob a systém odmeňovania odsúdených a obvinených. Naliehavosť problému je o to väčšia, že od roku 1992 sa v zbore používa na odmeňovanie odsúdených nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 249/1992 Zb., podľa ktorého sú odmeňovaní zamestnanci rozpočtových a príspevkových organizácií, pričom sa neuplatňuje u odsúdených minimálna mzda. Tento právny predpis bol súčasne do istej miery východiskom pri návrhu tvorby samostatného systému odmeňovania odsúdených a obvinených zaradených do práce. Avšak uvedené nariadenie vlády je prijatím zákona o verejnej službe zrušené.
Nárast vyššie uvedenej sumy v zákone o životnom minime by sa automaticky premietol aj do nárastu dennej sadzby zavinených nákladov výkonu trestu, čím by sa dosiahla súčasne aj žiadúca primeraná participácia odsúdeného na neustále sa zvyšujúcich trov výkonu trestu, ktoré štátu s jeho zabezpečovaním vznikajú (vo forme priamej úhrady z dostupných finančných prostriedkov alebo predpísaním pohľadávky štátu).
	Navrhuje sa novým spôsobom stanoviť maximálnu výšku pre priznávanie finančných odmien odsúdeným, ak si túto mimoriadne zaslúžia. Zároveň sa navrhuje upustiť od poskytovania vecných odmien odsúdeným, nakoľko by bolo problematické zosúladiť ich priznanie s § 6 ods. 1 písm. d) zákona č. 366/1999 Z.z.o daniach z príjmov v znení neskorších predpisov, na základe ktorého aj táto odmena by podliehala zdaneniu. Nebolo by možné sa vyhnúť prípadom, kedy by odsúdený nemal žiadne peňažné prostriedky a nemal by kto uhradiť z vecnej odmeny daň z príjmu.
	Ďalej je potrebné v zákone reagovať na skutočnosť, že odsúdeným a obvineným zaradeným do práce sa tak, ako každému zamestnancovi v pracovnom, služobnom alebo obdobnom vzťahu, vykonávajú od roku 1993 všetky zrážky do poistných fondov a na preddavky na daň z príjmov zo závislej činnosti. V novele zákona je potrebné reagovať aj na skutočnosť, akým spôsobom, na aké účely  a do akej výšky môže odsúdený používať úložné z pracovnej odmeny. Zámerom je, aby odsúdený a obvinený špekulatívne nečerpal zbytočne peňažné prostriedky počas výkonu trestu a nepožadoval sociálne vreckové a aby tak po prepustení z výkonu trestu alebo väzby mal k dispozícii aspoň minimálnu finančnú hotovosť.
	Dňom 1. júla 1999 nadobudol účinnosť zákon č. 107/1999 Z.z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 100/1988 Zb. o sociálnom zabezpečení v znení neskorších predpisov. Touto novelou sa umožnilo aj odsúdeným vo výkone trestu poberať dávky dôchodkového zabezpečenia, v dôsledku čoho je potrebné upraviť aj spôsob realizácie výplaty dávok a zrážok z nich. 
	Ak sa umožnilo odsúdeným vo výkone trestu poberať dávky dôchodkového zabezpečenia, je potrebné, aby sa primerane podieľali na úhrade materiálových nákladov, ktoré si inak každý iný poberateľ dávky musí hradiť zo svojho dôchodku sám. Podľa súčasnej právnej úpravy je síce možné uplatniť si pohľadávku voči odsúdenému vo výkone trestu výkonom rozhodnutia, a to zrážkami z dávok dôchodkového zabezpečenia, avšak táto pohľadávka je neprednostná a prakticky nedobytná, pričom štát znáša vlastne všetky trovy výkonu trestu bez primeranej participácie týchto odsúdených.  V opačnom prípade by sa naďalej predlžoval stav (od 1. júla 1999), kedy odsúdení - poberatelia dávok dôchodkového zabezpečenia sú zvýhodnení oproti ostatným poberateľom dávok dôchodkového zabezpečenia, pre ktorých sú tieto častokrát jediným zdrojom zabezpečenia ich životných potrieb.
	Z hľadiska priznávania peňažných odmien odsúdeným za výkon iných prospešných prác sa pre prax ako nedostatočná ukázala formulácia § 29a zákona. Z uvedeného dôvodu je potrebné, analogicky ako pri pracovnej odmene, splnomocniť vládu Slovenskej republiky, aby mohla svojím nariadením riešiť odmeňovanie odsúdených za výkon iných prospešných prác.
	Od 1.11.1991, kedy vstúpila do účinnosti vyhláška Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky č. 431/1991 Zb., sa vypláca podľa § 6 ods. 2 a 3 sociálne vreckové tým odsúdeným, ktorí sú na to sociálne odkázaní a spĺňajú dané podmienky. V návrhu zákona sa poskytovanie tejto dávky zakotví v zákone.
	V súlade s Ústavou Slovenskej republiky je potrebné do novely zákona zapracovať aj práva a povinnosti odsúdených a obvinených pri nakladaní so svojimi ďalšími peňažnými prostriedkami, ktoré majú k dispozícii.
	V roku 1973 bola naposledy upravená horná hranica škody v korunách, ktorá limituje dodnes riaditeľa ústavu riešiť ju priamo vo svojej kompetencii, ak ju spôsobí odsúdený na majetku štátu v správe ústavu. Keďže hodnota zaobstarávaného materiálového vybavenia ústavu od uvedeného obdobia zaznamenala podstatný cenový nárast, je nevyhnutné túto hranicu primerane upraviť tak, aby v závislosti od cenového vývoja bola priebežne aktualizovaná. V súčasnom období už aj pre škodu na majetku štátu v správe ústavu, ktorá presahuje sumu 500,- Sk, musí ústav zaťažovať súdy. 
	Odsúdení a obvinení môžu spôsobiť úmyselným a v niektorých prípadoch aj nedovoleným konaním počas výkonu trestu aj zvýšené náklady, ktoré je potrebné v zákone presnejšie definovať. Navrhuje sa upresniť aj postup pri určovaní finančných nákladov, ktoré vznikajú Policajnému zboru pri dodaní odsúdeného do výkonu trestu a následnom vymáhaní peňažných prostriedkov v prospech štátu prostredníctvom ústavov.
	V novele zákona je potrebné ďalej ustanoviť, kedy je možné upustiť od vymáhania pohľadávok zboru a ako sa nakladá s pohľadávkou odsúdeného alebo obvineného po ukončení výkonu trestu alebo výkonu väzby. 
	V dôsledku dlhšiu dobu trvajúcich problémov v súvislosti s aplikáciou príslušných ustanovení zákona o umiestňovaní odsúdených a obvinených do ciel je potrebné ustanoviť možnosť, aby odsúdený a obvinený bol na cele umiestnený sám najmä v prípade ochrany utajeného svedka, ale aj v iných odôvodnených prípadoch. Taktiež je potrebné upresniť interval prijímania balíkov štyrikrát ročne, ktoré by sa zasielali len poštou, v dôsledku zníženia rizika zasielania drog a nedovolených predmetov do ústavu. 
	Vzhľadom na v súčasnosti nepostačujúcu úpravu podmienok výkonu trestu odsúdených cudzincov, navrhuje sa precíznejšia úprava ich postavenia, práv a povinností, čím sa tiež reaguje na požiadavku vyplývajúcu z poslednej kontroly Európskeho výboru na zabránenie mučenia, neľudského zaobchádzania, či trestania upraviť postavenie tejto kategórie odsúdených.
	V priebehu posledných novelizácií zákona sa viackrát menili aj legislatívne pravidlá. Z týchto dôvodov dochádzalo v minulosti k nejednoznačným splnomocneniam pre ministra spravodlivosti Slovenskej republiky, resp. pre Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky vydávať všeobecne záväzné právne predpisy. Z tohto dôvodu je potrebné v novele zákona túto skutočnosť ujednotiť a prispôsobiť teraz platným všeobecne záväzným právnym predpisom.
	Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná.
	
	Návrh predloženej novely zákona si nevyžiada zvýšené čerpanie finančných prostriedkov zo štátneho rozpočtu a nebude mať dopad na zamestnanosť, organizačné zabezpečenie a na tvorbu pracovných miest. Realizáciou návrhu systémových zmien sa predpokladá, že sa priamo zvýši objem príjmov zúčtovaných do štátneho rozpočtu alebo cestou predpísaných pohľadávok štátu. Teda návrh zákona nepredpokladá žiadny negatívny finančný, ekonomický ani enviromentálny vplyv, ani vplyv na zamestnanosť.
	Ministerstvo financií SR listom č. 14992/01-81 uviedlo, že novonavrhované opatrenia, ako nárok odsúdeného cudzinca na tlmočníka, zmeny v poskytovaní sociálneho vreckového atď. budú mať dôsledok zvýšenie objemu výdavkov štátneho rozpočtu na oblasť väzenstva a ovplyvnenie príjmovej časti, a preto sa požaduje kvantifikovať tento objem výdavkov. Ministerstvo spravodlivosti k tomu uvádza, že na realizáciu nových ustanovení zákona má Zbor väzenskej a justičnej stráže zabezpečené potrebné finančné prostriedky už v súčasnosti, keďže 
- pri realizácii čl. I, § 9c ods. 5 dodatočné náklady so zabezpečením tlmočníkov nevzniknú, pretože ústavy zboru majú už teraz k dispozícii ústavné poriadky určujúce práva a povinnosti obvinených a odsúdených, a to v anglickom, nemeckom, ruskom a bulharskom jazyku. Ďalšia využívaná forma pri oboznamovaní sa s právami a povinnosťami obvinených a odsúdených je cestou konzulárnych pracovníkov na náklady príslušného zastupiteľského úradu, 
- podľa § 6 ods. 3 vyhlášky Ministerstva spravodlivosti SR č. 431/1991 Zb. sa poskytuje odsúdeným, ktorí splnia podmienky, sociálne vreckové vo výške od 2,- Sk do 6,- Sk na každý kalendárny deň. Podľa čl. I, § 11 ods. 7 návrhu zákona sa navrhuje jednotne priznať odsúdeným, ktorí splnia podmienky, sociálne vreckové vo výške 2% zo životného minima, čo je v súčasnosti 75,80 Sk na kalendárny mesiac (2,53 Sk na kalendárny deň). V návrhu zákona sa už neaplikuje doterajšia fakultatívna možnosť priznať sociálne vreckové v závislosti od správania sa odsúdeného (t.j. od 2,- Sk do 6,- Sk za kalendárny deň). Čiže ani podľa tohto ustanovenia nebude mať návrh zákona žiadny finančný dopad a zbor má už v súčasnosti zabezpečené finančné prostriedky na jeho realizáciu.
Problematika návrhu zákona je upravená právom Európskej únie, avšak len v primárnom práve, nie v sekundárnej legislatíve – tzv. vnútorné veci a spravodlivosť, do ktorých patrí aj trestno-právna úprava, sú zaradené do tzv. tretieho piliera, t.j. ich úprava je ponechaná na jednotlivé členské krajiny Európskej únie. Z tohto dôvodu sa k návrhu nevypracováva tabuľka zhody a otázka zhody návrhu zákona s právom ES a EÚ je dostatočne vyjadrená v doložke zlučiteľnosti.

DOLOŽKA  ZLUČITEĽNOSTI
právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie

1.	Navrhovateľ právneho predpisu: vláda SR.

2.	Názov návrhu právneho predpisu: zákon, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 59/1965 Zb. o výkone trestu odňatia slobody v znení neskorších predpisov, zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 156/1993 Z.z. o výkone väzby a o zmene a doplnení niektorých zákonov.

3.	Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii:
a)	Problematika návrhu právneho predpisu nie je prioritnou oblasťou aproximácie podľa čl. 70 Európskej dohody o pridružení, podľa Národného programu pre prijatie acquis communautaire, podľa Partnerstva pre vstup, podľa Bielej knihy a podľa výsledkov rokovaní pri screeningu. Návrh zákona je súčasťou Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2001.
b)	Problematika návrhu právneho predpisu nie je predmetom záväzku vyplývajúceho z negociačných pozícií.

4.	Problematika návrhu právneho predpisu je upravená v 
a)	čl. 6 ods. 2 Zmluvy o Európskej únii, ktorý ustanovuje, že únia rešpektuje práva zabezpečené Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd z roku 1950 ako všeobecne právne princípy,
b)	čl. 141 ods. 1 Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev v jej amsterdamskom znení, ktorý ustanovuje zásadu rovnakej odmeny mužom a ženám za rovnakú prácu alebo prácu rovnakej hodnoty.

5.	Stupeň zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie: úplná.

6.	Gestor (spolupracujúce rezorty): bezpredmetné.

7. Účasť expertov pri príprave návrhu právneho predpisu: bezpredmetné.

B. Osobitná časť

K čl. I

K bodom 1 a 2
	Zosúladenie so zákonom č. 303/1995 Z.z. o rozpočtových pravidlách v znení neskorších predpisov, podľa ktorého rozpočtové organizácie zriaďuje ministerstvo, a nie minister.	

K bodu 3
	Odsúdenému sa umožňuje, aby bol na cele umiestnený sám za podmienky, že o to požiada, avšak v ústave musia byť súčasne vykonané priestorové podmienky na takéto umiestnenie, ďalej z dôvodov uvedených v návrhu zákona, ktoré smerujú k zabezpečeniu účelu výkonu trestu a k ochrane samotného odsúdeného prípadne inej osoby pred agresívnym správaním izolovanej osoby.

K bodu 4
	V súvislosti s narastajúcim počtom odsúdených, ktorí spáchali obzvlášť závažnú trestnú činnosť ako členovia organizovaných alebo zločineckých skupín s prihliadnutím na nebezpečnosti ich trestnej činnosti je potrebné zabezpečiť aj osobitné ženijno-technické prostriedky na ich stráženie ako aj celkovú bezpečnosť v ústave. Takúto požiadavku možno zabezpečiť umiestnením týchto odsúdených na oddelení výnimočných trestov v určených ústavoch.

K bodu 5
	Doterajšia právna úprava nedostatočným spôsobom upravovala osobitosti výkonu trestu odsúdených cudzincov. Z uvedeného dôvodu sa navrhuje precíznejšie vyjadrenie ich právneho postavenia, predovšetkým sa ustanovuje právo na kontakt s príslušným zastupiteľským úradom a povinnosť poučiť cudzinca o možnosti podať žiadosť o odovzdanie na výkon trestu do štátu, ktorého je občanom a o dôsledkoch s tým spojených, ak takýmto medzinárodným dohovorom je Slovenská republika viazaná.
		
K bodu 6
	V porovnaní s predchádzajúcou právnou úpravou sa rozširuje rozsah zrážok podľa všeobecne záväzných právnych predpisov a to na zdravotné poistenie, nemocenské poistenie, dôchodkové zabezpečenie, poistenie zodpovednosti za škodu a príspevok na poistenie v nezamestnanosti.

K bodu 7
	Upresňuje sa postup u odsúdeného cudzinca z hľadiska vykonávania zrážok na zdravotné poistenie, nemocenské poistenie, dôchodkové zabezpečenie, poistenie zodpovednosti za škodu a príspevok na poistenie v nezamestnanosti.
Ustanovuje sa v nadväznosti na základné sociálne práva odsúdených možnosť vyplácania sociálneho vreckového. Konkrétne sa určuje okruh sociálne odkázaných odsúdených, výška minimálnej a maximálnej čiastky sociálneho vreckového, pričom pri výpočte by sa vychádzalo z osobitného predpisu, ktorým je zákon o životnom minime. Jeho aktualizáciou by sa automaticky stanovila výška a hranica poskytovaného sociálneho vreckového. Určuje sa aj výplata pomernej časti v priebehu mesiaca a spôsoby zaokrúhľovania. Navrhuje sa neevidovať ako peňažné prostriedky disciplinárnu odmenu poskytnutú odsúdenému vo forme finančnej odmeny, ak si to mimoriadne zaslúži, pri posudzovaní vzniku nároku na sociálne vreckové. 

K bodu 8 až 10
Za účelom ujednotenia praxe v ústavoch a zachovania poriadku na celách sa navrhuje, aby bolo ustanovené v Poriadku výkonu trestu množstvo osobnej korešpondencie a vecí osobnej potreby, ktoré si odsúdený bude môcť ponechať pri sebe.
V poslednom období sa čoraz častejšie vyskytujú pokusy o zasielanie nedovolených predmetov (alkoholické nápoje, drogy a iné nedovolené veci) prostredníctvom balíku, či už poštou alebo pri návštevách. Z dôvodu, aby nedochádzalo k ohrozeniu účelu výkonu trestu navrhuje sa obmedziť počet balíkov na štyrikrát ročne bez ohľadu na nápravnovýchovnú skupinu, do ktorej bol odsúdený súdom zaradený. Balík možno zaslať len poštou, pričom sa predovšetkým podporuje možnosť, aby si odsúdený nakupoval potraviny a veci osobnej potreby v ústavnej predajni. Taktiež sa ustanovuje, ktoré nedovolené veci balík nesmie obsahovať.

K bodu 11
	V súlade s požiadavkami praxe sa komplexnejšie upravujú postupy pri nakladaní s peňažnými prostriedkami, ako aj postupy pri nákupoch odsúdených počas výkonu trestu. Precíznejšie sa upravuje aj realizovanie všetkých zostávajúcich finančných operácií.
	Novým spôsobom sa upravuje okruh všetkých ďalších peňažných prostriedkov, vrátane dávok dôchodkového zabezpečenia, ktoré môže mať odsúdený počas výkonu trestu evidované vrátane cudzej meny, pričom táto sa eviduje v pokladni ústavu podľa osobitného predpisu.
	Prihliada sa na možnosti odsúdeného najmenej dvakrát do mesiaca nakupovať v ústavnej predajni z tých peňažných prostriedkov, ktoré môže na tento účel použiť. Odsúdenému sa umožňuje aj nákup tlače, tlačovín a objednávanie kníh.

K bodu 12
	Zosúladenie s platným Zákonníkom práce.	

K bodu 13 
	Ustanovuje sa, že odsúdenému možno udeliť finančnú odmenu až do výšky 2.000,- Sk. V porovnaní s doterajšou právnou úpravou sa zvyšuje peňažný limit a upúšťa sa od udeľovania vecnej odmeny, ktorá by podliehala zdaneniu.

K bodu 14
	Vzhľadom na obmedzenie práva odsúdených prijať balík len štyrikrát za rok bolo by neprimerané, aby zákaz prijať balík bol súčasťou disciplinárnej praxe a ukladal sa ako disciplinárny trest.

K bodom 15 a 16
	Pri pracovnom zaradení odsúdených je potrebné charakterizovať vzťah medzi odsúdeným a zamestnávateľom, ktorým môže byť ústav alebo právnická osoba. V doteraz platnej právnej úprave takáto charakteristika nebola upravená. Vymenúvajú sa aj ustanovenia Zákonníka práce, ktoré sa vzťahujú primerane na zaradenie odsúdeného do práce a zdôrazňuje sa možnosť zo strany zboru, kedykoľvek odsúdeného z práce stiahnuť. Taktiež sa ustanovuje, že ústavy a právnické osoby uzatvárajú zmluvy podľa Obchodného zákonníka.

K bodu 17
	Pre odsúdených, ktorí nebudú zaradení do práce, sa vytvoria vzdelávacie programy, ktoré budú odsúdení povinní absolvovať, ak budú do nich zaradení. Uvedená činnosť bude spĺňať resocializačné poslanie a získané odborné vzdelanie poskytne väčšie predpoklady pre reintegráciu týchto osôb do spoločnosti po ukončení výkonu trestu.

K bodu 18
	Zosúladenie so znením nového Zákonníka práce.

K bodu 19
	Ustanovuje sa, že odsúdenému patrí pracovná odmena, ktorá  závisí od jeho skutočne odpracovanej doby alebo od jeho schopností plniť stanovené výkonové normy a v predkladanom návrhu sa nepredpokladá poskytovanie minimálnej mzdy odsúdeným. V záujme jednotnosti sa v zákone pri ustanovovaní miery spôsobu odmeňovania prihliada na skutočnosť, že štát zabezpečuje odsúdeným všetky nevyhnutné životné potreby, ktoré si každý iný zamestnanec na slobode musí zabezpečovať sám zo svojich zdrojov. V tejto súvislosti sa javí ako potreba splnomocniť vládu Slovenskej republiky, aby nariadením mohla určovať špecifický spôsob odmeňovania pracovne zaradených odsúdených. Takýto právny predpis doteraz neexistuje a v podmienkach výkonu trestu sa postupuje podľa nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 249/1992 Zb., avšak po strate jeho účinnosti, by celá uvedená problematika v podmienkach výkonu trestu nebola upravená. Taktiež sa ustanovuje, že hrubá pracovná odmena odsúdených podlieha najprv odvodom do všetkých poistných fondov, vrátane príspevku na poistenie v nezamestnanosti a následnému odvodu preddavku na daň z príjmov zo závislej činnosti. Týmto spôsobom vypočítaná suma sa stáva čistou pracovnou odmenou, ktorá podlieha rozúčtovaniu na jednotlivé zložky v súlade s vyhláškou, ktorú je splnomocnené vydať Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky. Súčasťou procesu rozdeľovania pracovnej odmeny je aj realizácia výkonu rozhodnutia v prospech oprávnených, ak tak nariadi súd alebo splnomocní tým exekútora. Odsúdenému sa však garantuje, že z jeho pracovnej odmeny musí byť jej časť zúčtovaná aj na jeho účet vedený v účtovnej evidencii vo forme úložného a časť mu musí byť vyplatená v stanovenom termíne vo forme vreckového. 

K bodu 20
	Upresňuje sa, že peňažná odmena za výkon iných prospešných prác v ústave alebo mimo ústavu podlieha len odvodu preddavku na daň z príjmov zo závislej činnosti v súlade s § 6 ods. 1 písm. d) zákona č. 366/1999 Z.z. o daniach z príjmov v znení neskorších predpisov a nepodlieha odvodom do poistných fondov ani na príspevok v nezamestnanosti. Určuje sa percentuálny pomer, podľa ktorého sa peňažná odmena rozdelí, vrátane zaokrúhľovania. Taktiež sa stanovuje nová podmienka, ktorá vylučuje poberanie sociálneho vreckového, ak odsúdený neodôvodnene odmietne vykonávať iné prospešné práce bez odmeny v priestore ústavu alebo odplatne mimo ústavu, vrátane jeho povinnosti nahradiť zavinené náklady výkonu trestu. Vláda Slovenskej republiky sa splnomocňuje, aby riešila odmeňovanie iných prospešných prác vykonávaných odsúdenými mimo ústavu svojim nariadením.

K bodu 21
	Doterajší systém, podľa ktorého aj naďalej bude nemocenské priznávané odsúdeným rovnako rozúčtované ako čistá pracovná odmena, zostáva bez zmeny.
Umožňuje sa požadovať od odsúdeného, ktorý je poberateľom dávky dôchodkového zabezpečenia,  úhradu aspoň časti nákladov spojených s výkonom trestu v prospech štátu. Táto výška sa ustanovuje vo výške 50% dávky, maximálne však vo výške základnej (t.j. nepostihnuteľnej) sumy podľa § 278 Občianskeho súdneho poriadku, keďže táto suma je pri výkone rozhodnutia nepostihnuteľná z dôvodu, že má slúžiť na uspokojenie základných potrieb osoby postihnutej výkonom rozhodnutia a tieto sú vo výkone trestu poskytované prostredníctvom ústavu štátom (ubytovanie, strava, ošatenie a pod.). Túto zrážku na základe rozhodnutia generálneho riaditeľstva zboru vykoná a zašle platca dôchodku príslušnému ústavu. Taktiež sa navrhuje, aby ústav nahlásil orgánu sociálneho zabezpečenia, že odsúdený už pred nástupom na výkon trestu je poberateľom dávky dôchodkového zabezpečenia. Odsúdený - poberateľ dávky dôchodkového zabezpečenia vo výkone trestu si nemôže dôchodok priamo a osobne preberať a z tohto dôvodu sa navrhuje, aby sa do ústavu, do ktorého odsúdený - poberateľ dôchodku nastúpi na výkon trestu, zasielal po vykonaní zrážok na úhradu trov výkonu trestu jeho dôchodok. V návrhu sa tiež ustanovuje povinnosť odsúdeného hradiť trovy výkonu trestu z dôchodku. Taktiež sa ustanovuje postup pre ústav, ak nárok na dávku alebo nástup na výkon trestu nastal v priebehu kalendárneho mesiaca alebo odsúdený bol premiestnený do iného ústavu a povinnosť ústavu oznámiť platcovi dôchodku koniec výkonu trestu odsúdeného - poberateľa dôchodku. 

K bodu 22
V dôsledku inflačných tendencií je dnes už neudržateľná horná hranica peňažného vyjadrenia škody spôsobenej odsúdeným, ktorému môže riaditeľ ústavu uložiť povinnosť nahradiť ju. Z tohto dôvodu sa navrhuje dvojnásobok minimálnej mzdy. Súčasne sa zakotvuje možnosť odvolanie proti takému rozhodnutiu. 

K bodom 23 a 24
	Vypustenie týchto ustanovení je viazané na skutočnosť, že návrh zákona bol pri zamestnávaní odsúdených doplnený o pôsobnosť Zákonníka práce, a preto by išlo o duplicitu.

K bodu 25
	Dopĺňa sa nový trinásty oddiel, ktorý rieši podrobne problematiku náhrady trov výkonu trestu, náhrady zavinených nákladov výkonu trestu a náhrady zvýšených nákladov výkonu trestu. 
V uvedenom ustanovení je uložená povinnosť pre odsúdených, nahradiť trovy výkonu trestu v súlade s § 152 ods. 1 písm. c) Trestného poriadku. 
	Vymedzuje sa kategória odsúdených, ktorá je počas výkonu trestu oslobodená od povinnosti platiť trovy výkonu trestu. Ustanovuje sa, že rozhodnutie o povinnosti hradiť trovy výkonu trestu sa i naďalej ponecháva v kompetencii riaditeľa ústavu. Pri odvolaní sa odsúdeného v druhostupňovom konaní o odvolaní rozhoduje generálny riaditeľ zboru. 
	Ustanovuje sa povinnosť odsúdeného nahradiť aj zavinené náklady, ktoré štátu vzniknú v súvislosti s umiestnením odsúdeného do výkonu disciplinárneho trestu, odmietnutím odsúdeného pracovať alebo ak odsúdený nastúpil do práce, ale nepodal žiadny pracovný výkon a tiež vtedy, ak  si úmyselne spôsobil ujmu na zdraví, požiadal iného, aby mu spôsobil ujmu na zdraví alebo inému priamo spôsobil ujmu na zdraví. Taktiež odsúdený je povinný nahradiť štátu aj zvýšené náklady výkonu trestu, ktoré vznikli tým, že trval na predvedení pred niektorý z orgánov činných v trestnom konaní alebo musel byť za týmto účelom premiestnený do iného ústavu, hoci bol predtým poučený, že jeho účasť na konaní nie je nevyhnutná.
Ustanovuje sa povinnosť odsúdeného nahradiť, okrem  zavinených nákladov výkonu trestu aj zvýšené náklady, ktoré štátu vzniknú v súvislosti so strážením, prípadne dopravou do zdravotníckeho zariadenia,  ak  si úmyselne spôsobil ujmu na zdraví, požiadal iného, aby mu spôsobil ujmu na zdraví alebo inému priamo spôsobil ujmu na zdraví. Taktiež odsúdený je povinný nahradiť štátu aj zvýšené náklady výkonu trestu, ktoré vznikli tým, že trval na predvedení pred niektorý z orgánov činných v trestnom konaní alebo musel byť za týmto účelom premiestnený do iného ústavu, hoci bol predtým poučený, že jeho účasť na konaní nie je potrebná. Rovnako sa navrhuje, aby odsúdený nahradil skutočné náklady súvisiace s konaním pri priznaní, určení výšky alebo pri zmene už priznaného dôchodku vynaložené na odsúdeného, ak sú vyššie ako nárok na náhradu nákladov konania podľa osobitného predpisu.
Taktiež sa navrhuje, aby odsúdený bol povinný nahradiť aj zvýšené náklady, ktoré ústavu a Policajnému zboru vznikli v súvislosti s jeho útekom z výkonu trestu, nedovoleným vzdialením sa z nestráženého pracoviska, otvoreného alebo polootvoreného oddelenia alebo tiež v prípade, ak sa bezdôvodne včas nevrátil z voľna na opustenie ústavu.
	Odsúdený je povinný nahradiť aj náklady, ktoré vzniknú Policajnému zboru v súvislosti s tým, že nenastúpil v určenom termíne na výkon trestu, a preto musel byť orgánmi Policajného zboru predvedený do príslušného ústavu. Rozhodnutie o povinnosti nahradiť uvedené náklady sa ponechávajú v kompetencii riaditeľa ústavu a v prípade podania odvolania odsúdeným rozhoduje generálny riaditeľ zboru.

K bodu 26
Z dôvodu, že doterajší obsah § 65 zákona sa navrhuje upraviť v iných ustanoveniach zákona, predmetné ustanovenie je potrebné vypustiť

K bodu 27
Ustanovuje sa príslušnosť generálneho riaditeľstva zboru a ústavov vydávajúcich rozhodnutie nahradiť škodu na majetku štátu v správe ústavu, zavinené náklady výkonu trestu  a zvýšené náklady výkonu trestu, ako aj trovy výkonu väzby a zvýšené náklady výkonu väzby.

K bodu 28
	V prechodných ustanoveniach sa upravuje ako postupovať v oblasti priznávania sociálneho vreckového, náhrady spôsobenej škody a nákladov v súvislosti s výkonom disciplinárneho trestu celodenného umiestnenia do uzavretého oddelenia alebo umiestnenia do samoväzby pred účinnosťou tohto zákona a po nadobudnutí účinnosti.

K bodu 29
	Navrhovaná zmena je legislatívno-technického charakteru majúca za cieľ zosúladenie obsahu s Ústavou Slovenskej republiky.

K čl. II

K bodu 1
Zosúladenie so zákonom č. 303/1995 Z.z. o rozpočtových pravidlách v znení neskorších predpisov, keďže rozpočtové organizácie zriaďuje ministerstvo, a nie minister.

K bodu 2
	Zosúladenie s platným právnym stavom, keďže zákon uvedený v poznámke pod čiarou je nahradený zákonom č. 4/2001 Z.z. o Zbore väzenskej a justičnej stráže.

K bodu 3 
Doplnenie ustanovenia vzhľadom na § 163 ods. 5  Trestného poriadku.

K bodu 4
	Obvinenému sa umožňuje, aby bol na cele umiestený sám za podmienky, že o to požiada, ak sú súčasne na to vytvorené priestorové podmienky v ústave, tiež z ďalších dôvodov, ktoré smerujú k zabezpečeniu účelu výkonu väzby a k ochrane samotného obvineného.

K bodom 5 a 6
Zosúladenie nadpisu s obsahom ustanovenia § 9 zákona. Tiež sa ustanovuje zákaz zasielania korešpondencie do inzertných, stávkových a tipovaných kancelárií. 

K bodu 7
Obmedzenie osobnej korešpondencie a iných vecí osobnej potreby u osôb obvinených za obzvlášť závažný trestný čin je odôvodnené skúsenosťami z praxe, ktoré ukazujú, že takýto obvinený si vo väzbe dopisujú viac s osobami, ktoré sú spolupáchatelia ako s osobami príbuznými. Obsahom takej korešpondencie sú informácie, analýzou ktorých môže byť v podstatnej miere sťažené trestné konania v predmetnej veci (najmä v prípadoch organizovanej trestnej činnosti). Preto je snaha toto riziko znížiť na mieru reálne možnú a primeranú pri zachovaní práva na kontakt s blízkymi osobami obvineného.

K bodu 8
Navrhuje sa ustanoviť, aby obvineného v zásade mohli navštíviť akékoľvek osoby bez príbuzenského vzťahu, okrem prípadov, že osoba je vo väzbe pre obvinenie zo spáchania obzvlášť závažného trestného činu podľa § 41 ods. 2 Trestného zákona; tieto osoby môžu navštíviť len osoby im blízke podľa § 116 Občianskeho zákonníka (toto obmedzenie sa navrhuje z rovnakých dôvodov ako v prípade obmedzenia korešpondencie a vecí osobnej potreby). Neumožňuje sa vzájomná návšteva medzi obvinenými vo väzbe alebo medzi obvineným vo väzbe a osobou vo výkone trestu odňatia slobody. Zachováva sa zásada bezkontaktných návštev, výnimku môže udeliť a udelí (napr. pri návštev diplomatického alebo konzulárneho zástupcu), ak sú na to osobitné dôvody, riaditeľ ústavu. 
Intervaly návštev sa zachovávajú podľa doterajšej právnej úpravy, rovnako aj povinnosť obvineného podrobiť sa osobnej prehliadke pred návštevou aj po jej skončení.
Dôvody pre častejšie návštevy sú napr. narodenie dieťaťa, vážne ochorenie blízkej osoby, svadba v rodine a pod..

K bodu 9
V poslednom období sa čoraz častejšie vyskytujú pokusy o zasielanie nedovolených predmetov (alkoholické nápoje, drogy a iné nedovolené veci) prostredníctvom balíku, či už poštou alebo pri návštevách. Z dôvodu, aby nedochádzalo k ohrozeniu účelu väzby navrhuje sa obmedziť počet balíkov na štyrikrát ročne. Výnimkou budú mladiství obvinení, ktorí majú právo na prijatie balíka raz za mesiac. Balík možno zaslať len poštou, pričom sa predovšetkým podporuje možnosť, aby si obvinený nakupoval potraviny a veci osobnej potreby v ústavnej predajni. Taktiež sa ustanovuje, ktoré nedovolené veci balík nesmie obsahovať.

K bodu 10
V súlade s požiadavkami praxe sa komplexnejšie upravuje postup pri nakladaní s peňažnými prostriedkami a pri nákupoch obvinených v ústavnej predajni a tiež novým spôsobom sa upravujú limity peňažných prostriedkov a jednotlivé finančné operácie. Určuje sa ako a na aký účel môže obvinený čerpať ďalšie peňažné prostriedky, ktoré má evidované počas výkonu väzby. Taktiež sa určuje, ktoré peňažné prostriedky môže použiť na nákup v ústavnej predajni.
Doterajší systém, podľa ktorého sa budú vybrané dávky nemocenského poistenia obvineným rovnako rozúčtovávať ako čistá pracovná odmena, zostáva bez zmeny.
Navrhuje sa požadovať od obvineného, ktorý bol právoplatným odsudzujúcim rozsudkom uznaný za vinného a je poberateľom dávky dôchodkového zabezpečenia,  náhradu aspoň časti trov spojených s výkonom väzby v prospech štátu. Obvinený - poberateľ dôchodku vo výkone väzby si nemôže dôchodok priamo a osobne preberať a z tohto dôvodu sa navrhuje, aby tento dôchodok bol zasielaný jemu do toho ústavu, v ktorom je poberateľ dávky vo výkone väzby. Taktiež sa ustanovuje postup pre ústav, ak nárok na dávku alebo nástup do výkonu väzby nastal v priebehu kalendárneho mesiaca alebo obvinený bol premiestnený do iného ústavu. Ďalej sa ukladá ústavu oznámiť platcovi dôchodku koniec výkonu väzby obvineného - poberateľa dôchodku.

K bodu 11
	S prihliadnutím na zásadu prezumpcie neviny je potrebné zasahovať do postavenia obvineného len v nevyhnutnej miere a znížiť obmedzenia v potrebnom rozsahu. Ide predovšetkým o zabezpečenie práva obvineného na nerušený spánok a vo vymedzenom čase aj na odpočinok na lôžku.

K bodu 12
	V porovnaní s predchádzajúcou právnou úpravou sa rozširuje rozsah zrážok podľa všeobecne záväzných právnych predpisov a to na zdravotné poistenie, nemocenské poistenie, dôchodkové zabezpečenie, poistenie zodpovednosti za škodu a príspevok na poistenie v nezamestnanosti.

K bodu 13
Ustanovuje sa, že ak je obvinený zaradený do práce, patrí mu pracovná odmena, ktorá závisí od jeho skutočne odpracovanej doby alebo od jeho schopností plniť stanovené výkonové normy. V záujme jednotnosti sa v zákone pri ustanovovaní odmeňovania prihliada na skutočnosť, že štát zabezpečuje obvineným všetky nevyhnutné životné potreby, ktoré si každý iný zamestnanec na slobode musí zabezpečovať sám zo svojich zdrojov. V tejto súvislosti sa javí ako potreba splnomocniť vládu Slovenskej republiky, aby nariadením mohla určovať výšku pracovnej odmeny obvineného zaradením do práce. Takýto právny predpis doteraz neexistuje a v podmienkach výkonu väzby sa postupuje podľa nariadenia vlády Slovenskej republiky č. 249/1992 Zb., ktoré je však od 1. apríla 2002 zrušené zákonom č. 313/2001 Z.z. o verejnej službe. Taktiež sa zdôrazňuje, že hrubá pracovná odmena obvinených podlieha odvodom do všetkých poistných fondov, vrátane príspevku na poistenie v nezamestnanosti a odvodu preddavku na daň z príjmov zo závislej činnosti. Týmto spôsobom vypočítaná suma sa stáva čistou pracovnou odmenou, ktorá podlieha zrážkam v súlade s Občianskym súdnym poriadkom. Zároveň sa do návrhu zakotvuje, ktoré ustanovenia Zákonníka práce sa vzťahujú primerane na právne vzťahy pri zamestnávaní obvinených.

K bodom 14 a 15
	Zosúladenie poznámky k odkazu 7 s platným zákonom.
	Vzhľadom na skutočnosť, že v súčasnosti zákon neustanovuje povinnosti vzťahujúce sa na niektoré nežiadúce činnosti obvinených, je potrebné ich bližšie špecifikovať. Predovšetkým je žiadúce upraviť zákaz užívania nepovolených alebo nepredpísaných liekov, alkoholických nápojov, omamných látok, psychotropných látok, jedov a iných obdobných látok, ale tiež aj prechovávanie predmetov ohrozujúcich bezpečnosť iných osôb. Taktiež je potrebné upraviť aj zákaz tých činností, ktoré vedú k ohrozeniu alebo poškodeniu dôstojnosti obvineného a zákaz rôznych nedovolených kontaktov, čo v konečnom dôsledku môže viesť k ohrozeniu účelu väzby.

K bodom 16 a 17
	Ustanovuje sa splnomocnenie pre riaditeľa ústavu vydať ústavný poriadok, v ktorom sú obsiahnuté základné ustanovenia zákona a vykonávacieho predpisu za účelom oboznámenia sa obvineného s jeho právami a povinnosťami v ústave. Súčasťou ústavného poriadku je aj časový rozvrh dňa, v ktorom sa konkretizujú jednotlivé činnosti z časového hľadiska a s prihliadnutím na podmienky ústavu, v ktorom je obvinený umiestnený. Súčasne sa aktualizuje poznámka k odkazu 11.

K bodu 18
	Navrhuje sa stanoviť dennú sadzbu trov výkonu väzby, ktorú predstavuje jedna šesťdesiatina zo sumy podľa zákona o životnom minime.
Vymedzuje sa kategória obvinených, ktorá je počas výkonu väzby oslobodená od povinnosti platiť trovy výkonu väzby.
Ustanovuje sa, že rozhodnutie o povinnosti hradiť trovy výkonu väzby a zvýšené náklady výkonu väzby sa i naďalej ponecháva v kompetencii riaditeľa ústavu a určuje sa postup pri podaní odvolania obvineným. Novým spôsobom sa upravujú zvýšené náklady výkonu väzby, ktoré obvinený je povinný hradiť (napr. za stráženie a náklady na dopravu a predvedenie do zdravotníckeho zariadenia, pred posudkovú komisiu sociálneho zabezpečenia pobočky alebo ústredia Sociálnej poisťovne). Ide najmä o prípady, kedy si obvinený úmyselne spôsobil ujmu na zdraví,  porušil liečebný režim alebo trval na predvedení pred niektorý z orgánov činných v trestnom konaní alebo iných štátnych orgánov, i keď jeho účasť nebola potrebná, alebo ak ušiel z výkonu väzby.

K bodu 19
Navrhuje sa upraviť zodpovednosť za škodu v novom, samostatnom siedmom oddiele. Riaditeľ ústavu môže obvinenému uložiť povinnosť nahradiť škodu spôsobenú zavineným porušením právnej povinnosti. Škoda však nesmie prevyšovať dvojnásobok minimálnej mzdy. Ak je škoda vyššia ako dvojnásobok minimálnej mzdy, poškodený si musí uplatniť jej náhradu súdnou cestou ak takúto pohľadávku obvinený neuzná čo do dôvodu a výšky.  

 K bodu 20
	Vzhľadom na doplnenie § 28a sa mení aj názov ôsmeho oddielu.

K bodu 21
V spoločných, prechodných a záverečných ustanoveniach sa upravuje postup pri riešení niektorých náležitostí obvinených pred účinnosťou návrhu zákona, predovšetkým ak spôsobil škodu na majetku štátu v správe ústavu, v oblasti náhrady trov výkonu väzby a trov nákladov výkonu väzby mladistvých odsúdených.

K čl. III a IV
V článku III a navrhuje doplniť zákon č 100/1988 Zb. o sociálnom zabezpečení v znení neskorších predpisov o ustanovenie, podľa ktorého platca dávky dôchodkového zabezpečenia na základe výkonu rozhodnutia Generálneho riaditeľstva Zboru väzenskej a justičnej stráže vydaného podľa § 29b zákona o výkone trestu odňatia slobody vykoná zrážku na úhradu trov výkonu trestu odňatia slobody vo výške 50% dôchodku, maximálne rovnajúcej sa základnej sume podľa § 278 Občianskeho súdneho poriadku; ostatok dávky zašle priamo príjemcovi dôchodku.
Takouto zákonnou úpravou sa dosiahne stav, že zo základnej sumy (ktorá je pre iné účely nepostihnuteľná) sa uspokojí pohľadávka na úhradu trov spojených s výkonom trestu a s ostatkom dávky môže disponovať príjemca dôchodku.
Umožňuje sa nahradiť trovy výkonu trestu zo základnej sumy (čl. IV) z dôvodu, že táto suma má slúžiť na uspokojenie základných potrieb osoby postihnutej výkonom rozhodnutia, pričom tieto základné potreby sú v prípade odsúdených osôb poskytované štátom prostredníctvom ústavu na výkon trestu odňatia slobody (ide o ubytovanie, stravu, ošatenie a pod.).
Zároveň sa zosúlaďuje splnomocňovacie ustanovenie jednak s legislatívnymi pravidlami, jednak z vecnej stránky, keďže domovy mládeže sú v pôsobnosti Ministerstva školstva SR, a nie Ministerstva spravodlivosti SR.

K čl. V
	Účinnosť návrhu zákona sa navrhuje 1. júla 2002.

Bratislava, 27. marec 2002

Mikuláš Dzurinda, v. r.
predseda vlády
Slovenskej republiky

Ján Čarnogurský, v. r.
minister spravodlivosti
Slovenskej republiky