Ministerstvo školstva SR

Správa o stave realizácie štátnej politiky vo vzťahu k deťom a mládeži SR v rokoch 1990 až 2000

							

          Bratislava 2001 

Spracovatelia správy: Ľ. Sobihardová, J. Polakovič, V. Turanová, 
Autori jednotlivých častí: 1. Ľ. Sobihardová, J. Polakovič (podkladové materiály  E. Kvapilová); 2.Ľ. Sobihardová, J. Polakovič (podkladové materiály  E. Kvapilová); 3., 4. L. Gressnerová; 5. L. Macháček; 6. Ľ. Sobihardová, J. Polakovič (podkladové materiály E. Kvapilová); 7. M. Bieliková, V. Turanová; 8. J. Ondrejka; 9. Š. Omasta; 10. V. Mihók; 11. A. Koptová; 12. Ľ. Sobihardová, J. Polakovič;
Koordinátor autorského kolektívu: RNDr. Ján Šípoš, CSc.

Úvod

	Koncepcia štátnej politiky vo vzťahu k deťom a mládeži sa stáva čím ďalej tým viac, aktuálnou. Jej aktuálnosť je potvrdená aj tým, že za posledných desať rokov sa síce veľa hovorí o problematike detí a mládeže, ale žiaľ, len na úrovni verbálneho pertraktovania. Okrem toho mládež do 26 rokov, ktorá je predmetom záujmu spracovanej správy, bude o niekoľko rokov tou spoločenskou skupinou, ktorá bude rozhodovať o budúcnosti celej našej spoločnosti. Poznamenávame, že táto správa si nerobí nároky na okamžité vyriešenie daného stavu, ale má byť predovšetkým silným popudom na zamyslenie sa jednotlivých rezortov (ministerstiev) nad daným stavom, resp. nad hľadaním nových – netradičných foriem prístupu k mladej generácii. Viacero neriešených problémov (zamestnanosť mládeže, absencia účasti mladých ľudí na správe verejných vecí, problematika rizikových skupín, široký komplex otázok rómskej mládeže atď.,) vedie k potrebe reagovať na vývoj v danej oblasti a postupne tak zmenšovať deficit našej štátnej politiky vo vzťahu k deťom a mládeži vo vyspelých demokraciách. Nie menej dôležitým bude aj reakcia na už existujúce moderné programy krajín Európskej únie. Aj týmto spôsobom riešenia problémov  možno ak nie zamedziť, tak aspoň spomaliť vznik ďalších nesystémových riešení, ktoré koniec koncov vznikajú na úkor detí a mládeže.
Jednotlivé časti správy odrážajú súčasný stav a zároveň poukazujú na viaceré kritické momenty v riešení práce s deťmi a mládežou. Kritické podnety  a postrehy by sa mali odraziť najmä v systémovej práci rezortov a ich vzájomnej koordinácii postupu pri vymedzení vlastných priorít, ktoré by sa mali v ich činnosti objaviť v čo najkratšom čase. 
	Správa analyzuje problematiku poukazovaním na to, že daný stav práce s deťmi a mládežou nesmie a ani nemôže byť iba v gescii MŠ SR, ale musí sa stať organickou súčasťou práce všetkých ministerstiev, zastupiteľských orgánov, orgánov štátnej a verejnej správy, ako aj orgánov politických strán a hnutí a v neposlednom rade súčasťou aktívnej  mládežníckej, občianskej a politickej participácie mladej generácie na živote celej spoločnosti.
	Pri formovaní mladej osobnosti plní dôležitú úlohu prostredie, v ktorom mladý človek žije. A práve preto musia obce a mestá mať zákonom stanovené úlohy pri vytváraní a neustálom zlepšovaní podmienok  života detí a mládeže. 
	Treba spomenúť prácu mimovládnych organizácií, ktorá v súčasnosti predstavuje alternatívu k činnosti edukačných inštitúcií v pôsobnosti štátnej správy na úseku práce s deťmi a mládežou. Toto pôsobenie musí mať charakter vzájomnej koordinácie, v nijakom prípade nie konfrontácie a konkurencie.
	Všetky zainteresované zložky musia vyjadrovať svoju opodstatnenosť pôsobenia a existencie práve v tom, aby ich práca mala pozitívny dosah na celkovú životnú úroveň detí a mládeže a tým aj celej spoločnosti.

1.	Demografické údaje o deťoch a mládeži v SR
Počet najmladších obyvateľov z vekovej skupiny 0 – 19 rokov sa začal znižovať od roku 1990. Najprv to bolo o 15 tisíc ročne, od roku 1993 približne  o 30 tisíc ročne a od roku 1996 o 40 tisíc ročne. Dynamika poklesu postupne narastala. V priebehu deväťdesiatych rokov sa početnosť detskej populácie znížila o 14,4 %. Kým v roku 1990 žilo v SR 1 770 696 detí a mládeže do 19 rokov, v roku 1999 to bolo o 253 829 menej. Z toho absolútny počet najmenších detí (0 – 4 ročných) sa posledné desaťročie znížil o viac ako jednu štvrtinu (28,4 %), počet detí vo veku 5 – 9 rokov sa za to isté obdobie znížil o 17,9 %   a počet 10 – 14 ročných klesol o 13,7 %. V prípade poslednej, najstaršej skupiny detí sa od roku 1994 znížil početný stav o 28 725, čo predstavuje 6 % pokles.
Zmenšenie detskej populácie malo za následok aj zmeny v jej vnútornej štruktúre. Kým na začiatku osemdesiatych rokov prevažovali najmladšie deti,  od polovice osemdesiatych rokov sa prevaha presunula do stredných vekových kategórií detí. Začiatkom 90-tych rokov sa najpočetnejšou skupinou v rámci detskej populácie stali najstaršie ročníky detí (15 – 19) a túto svoju prevahu si udržali až do súčasnosti. V roku 1999 tvorili 29,5  % zo všetkých detí.
Počas celého posledného desaťročia platí pre vnútornú štruktúru detskej populácie tendencia, že čím mladšia veková skupina, tým má v rámci detskej populácie menšie zastúpenie. Podiel najmladších detí v roku 1999 bol 19,5 %. Za posledných päť rokov je vnútorná skladba detskej populácie na Slovensku pomerne stabilizovaná a ak sa v najbližšom období nezačne výraznejšie zvyšovať pôrodnosť (čo demografi považujú za málo pravdepodobné), zachová si približne rovnaké proporcie jednotlivých vekových skupín aj v ďalšom desaťročí.
Detskú populáciu SR dnes z menšej časti tvoria deti do 10 rokov a z väčšej časti deti         a mládež nad 10 rokov. Čo sa týka rozdielov podľa pohlavia, sú zachované dlhodobé biologické danosti – keďže sa všeobecne rodí viac chlapcov, v celej detskej populácii mierne prevažujú chlapci. V roku 1999 tvorili z celkového počtu tejto skupiny populácie 51,1 % (v absolútnom vyjadrení 775 742) a na dievčatá pripadal podiel 48,9 % (741 398). V každej vekovej skupine je chlapcov o 8 – 10 tisíc viac ako dievčat. Dá sa preto zhrnúť, že detstvo v SR na konci 90-tych rokov je trošku viac o chlapcoch a trošku viac o starších deťoch a mládeži. 

2. Deti, mládež a rodina
Vo vývoji demografických procesov vo vzťahu k rodine na Slovensku nenastali v posledných rokoch podstatné zmeny. Trendy zo začiatku 90-tych rokov naďalej pokračovali, hoci v rozdielnej intenzite. Súčasné obdobie možno charakterizovať ako obdobie stabilizácie demografického správania sa slovenskej populácie.
Vo vývoji sobášnosti na Slovensku pred rokom 1990 patrila dlhý čas k hlavným charakteristikám vysoká miera sobášnosti a nízky sobášny vek. Úroveň sobášnosti  sa pohybovala medzi 10 až 7 sobášov na 1000 obyvateľov. Striedanie klesajúcej a rastúcej tendencie v jej vývoji bolo spôsobené skôr početnosťou jednotlivých ročníkov, než závažnou zmenou v správaní mladých ľudí. Približne od polovice devätdesiatych rokov sa sobášnosť stabilizovala na úrovni 5 sobášov na 1000 obyvateľov. V rovnakom období sa zvýšil aj priemerný sobášny vek. V roku 1999 bol priemerný vek nevesty 24,8 roka, ženícha 27,7 roka. 
Rozvodovosť mala v SR celkom opačný trend, pomaly a rovnomerne stúpala. Pred revolúciou sa hrubá miera rozvodovosti pohybovala na úrovni 1,6 rozvodu na 1000 obyvateľov, v roku 1999 pripadalo na ten istý počet obyvateľov SR 1,79 rozvodu. Takmer 80 % návrhov na rozvod podali ženy. Priemerná dĺžka rozvádzajúceho sa manželstva vzrástla na 12,3 roka.   
	Zo všetkých demografických procesov zaznamenala za posledné obdobie najvýraznejšie zmeny pôrodnosť a potratovosť. Kým v minulosti sa Slovensko vyznačovalo nízkym vekom rodičiek prvého dieťaťa a vysokým podielom tehotných neviest (niektoré odhady hovorili až o 50 %), za posledné roky postupne narastal priemerný vek matiek pri pôrode, ktorý sa v roku 1999 zvýšil na 23, 6 roka u prvorodičky a na 26 rokov u všetkých matiek (v období pred rokom 1990 sa pohyboval okolo 21 – 22 rokov). Pôrodnosť v SR sa počas 90-tych rokov znižovala. Najväčší rozdiel sa prejavil medzi rokmi 1993 a 1994 (o 6 886 detí). Od roku 1997 sa počet živonarodených detí dostal po prvýkrát pod úroveň 60 000. Podľa medzinárodných komparácií sa však Slovensko nenachádza v skupine krajín s najnižšími hodnotami. Dokonca v rámci strednej Európy máme ešte stále jednu z najvyšších pôrodností.
	Pre Slovensko bola v minulosti typická vysoká miera využívania interrupcií (ďalej UPT) na skončenie neželaného tehotenstva. Bolo málo informácií o plánovanom rodičovstve a prevencii. Nízkou úrovňou užívania antikoncepcie a vysokou využívanosťou UPT sa vyznačovali dokonca aj vzdelané ženy. Mnohé podstúpili UPT viackrát. Podobný vývoj mali všetky komunistické štáty okrem Rumunska s úplným zákazom interrupcií.
	Zo začiatočnej hodnoty 13 interrupcií na 100 pôrodov v roku 1958 sa potratovosť zvyšovala až na úroveň 61 zákrokov v roku 1988. Celkový počet UPT vzrástol z 12 383 na  51 000. Najviac interrupcií dlhodobo pripadalo na ženy vo veku okolo 30 rokov, ktoré si týmto spôsobom riešili nechcené tehotenstvo (zväčša tretie a ďalšie).
	Po roku 1990 nastal vo vývoji potratovosti pozitívny zvrat. Po celé 90-te roky potratovosť výrazne klesala a v posledných rokoch sa jej miera dostala pod úroveň z roku 1958.
	Rodina ako spoločenská jednotka je v centre pozornosti štátnej politiky a zároveň je to významný demografický faktor charakterizujúci celú spoločnosť. Je dominantným výchovným prostredím dieťaťa. Z výchovného hľadiska rodina plní osobitne významnú funkciu v období predškolského veku a pri dospievaní dieťaťa. Rodinná výchova je odrazom rodinných vzťahov, ktoré sa utvárajú na báze celospoločenskej situácie a spoločenského vývoja. Ekonomický vývoj sa pritom premieta do životnej úrovne rodiny, ktorá je v prípade výrazného ekonomického poklesu frustrovaná a stresovaná. V súčasnom období sa mnohé rodiny, a to najmä mladé rodiny, ocitli na pokraji biedy a nedokážu v primeranej miere zabezpečovať základné funkcie voči svojim členom.   
	V júni 1996  vláda SR prijala Koncepciu štátnej rodinnej politiky, ktorá definovala svoje základné ciele a princípy ako základ  medzirezortnej spolupráce štátnych orgánov s rodinami na plnení reprodukčnej, ochrannej, citovej a výchovno-socializačnej funkcie rodín. Účinnosť pôsobenia rodiny na deti a mládež v tomto smere pôsobí preventívne proti patologickým javom v spoločnosti.
	Súčasný vývoj nenaznačuje, že by dochádzalo k zlepšovaniu podmienok na realizáciu uvedených funkcií rodiny. Viaceré rodiny s deťmi sú finančne závislé od pomoci svojich rodičov, mnohé trpia bytovou krízou, všeobecne klesá pôrodnosť a stúpa rozvodovosť. Životná úroveň mladých rodín je v priemere nižšia ako na začiatku roku 1990.
Sociálno-ekonomická situácia v značnej časti rodín už viac ako päť rokov potvrdzuje rovnaké tendencie, ktoré sa prejavujú v poklese reálnych príjmov a miezd úrovne z roku 1989, nízky priemerný príjem, koncentráciu väčšiny domácností v nižších, resp. priemerných pásmach príjmu (napr. v roku 1992 bol priemerný príjem domácnosti v SR 2 310,- Sk a viac ako  60 % domácností bolo pod touto hranicou príjmu). Táto skutočnosť sa odrazila aj vo výraznom poklese spotreby domácností (v priemere o 25 % – 30 %). V posledných rokoch sa síce podarilo mierne zvýšiť finančnú situáciu rodín, ale aj tak je stále pod 80 % úrovne spred roka 1989. Napríklad v roku 1997 priemerný príjem domácností bol 3 547,-  Sk, ale aj tento príjem je v dolnej polovici priemerného príjmového intervalu, pričom 69,4 % domácností je v pásmach okolo priemerného príjmu. Najčastejším typom rodinnej domácnosti v SR sú dvojdetné domácnosti, z ktorých až cca 70 % je pod intervalom s priemerným príjmom. V trojdetných rodinách je to ešte viac, čo potvrdzuje, že zvýšený počet detí v rodine podstatne ovplyvňuje jej reálnu životnú úroveň. Viac ako 41 % má príjem, ktorý nepostačuje na pokrytie základných potrieb rodiny a viac ako 20 % hodnotí svoju finančnú situáciu len na úrovni zabezpečenia kúpy základných potravinových článkov. V súčasnosti sa začína vytvárať skupina rodín, ktoré nepociťujú nedostatok financií (cca 10 %). 
Už dlhšie pretrvávajúcim problémom slovenských rodín je častá alebo niekedy aj dlhodobá neprítomnosť jedného z rodičov. V súčasnosti tento problém ostáva, pričom sa zmenila jeho intenzita a charakter. Je typický najmä v okrajových oblastiach severného a východného Slovenska, kde je najvyššia miera nezamestnanosti, a teda odchodom za prácou do vzdialenejších miest značná časť domácností rieši problém zamestnania. Podobne možno hovoriť aj o rodinách podnikateľov a živnostníkov, kde ich pracovné povinnosti sa často vykonávajú na úkor času pre rodinu. Aj keď táto skutočnosť je percentuálne pomerne slabo zastúpená, predsa ju možno považovať za vážny problém, ktorého podstatou je absencia rodiča vo vzťahu k výchove detí. 
Okrem uvedených činiteľov na psychickú klímu v rodine pôsobia aj vnútrorodinné faktory, ktoré sa odvíjajú od správania jednotlivých členov rodiny (alkoholizmus jedného, prípadne oboch rodičov, veľká vzťahová labilita a v neposlednom rade veľmi malá citová prepojenosť medzi členmi rodiny).  
Dôležitou súčasťou vzniku a fungovania mladej rodiny je riešenie bytovej otázky. Mladí ľudia často ako jeden z najvážnejších problémov pri zakladaní rodiny uvádzajú otázku bývania. Hoci síce jestvuje možnosť štátnej podpory na výstavbu nových domov a bytov pre mladé rodiny, ukazuje sa, že to stále nedostatočne napĺňa potreby mladých ľudí v danej oblasti (vysoká finančná náročnosť).
Spoločnosť sa bude musieť citlivejšie zaoberať dôsledkami ekonomickej transformácie na vnútrorodinnú štruktúru. Prísun zahraničného kapitálu, zavádzanie prvkov manažérskeho správania, nároky pracovných podmienok vedúce často k posadnutosti prácou, nachádzajú rodinu nepripravenú zvládnuť tieto dôsledky.
V mnohých rodinách prevláda autoritatívny alebo koexistenčný štýl výchovy, vďaka čomu v interakčných vzťahoch rodičov a detí absentuje úcta, rešpekt, uvedomenie si hodnoty dieťaťa, prevláda nezáujem, neschopnosť plnenia rodičovských povinností. Kontinuita tradične vnímaného rolového správania v našej spoločnosti, kde muž zarába a žena vychováva, akoby v podmienkach transformačného procesu zažívala renesanciu. Nízka participácia, resp. neúčasť otcov na rodinnom živote i na výchove detí vedie k dlhodobým frustráciám. Pribúdajú aj deti, ktoré vyrastajú v pracovne exponovaných a aj v podnikateľských rodinách. V pracovne exponovanej rodine, v ktorej sa muž aj žena orientujú na trvalé zvyšovanie kvalifikácie, je dieťa izolovanejšie od okolia rovesníkov, vyrastá často samo, bez súrodencov. Podnikateľská rodina je zasa poznačená väčším stresom, orientáciou na konzumný spôsob života a menším dôrazom  na sociálne istoty. Podnikatelia trávia až 85 % času v zamestnaní. Rovnako pribúdajú i rodiny dysfunkčné, s oslabením vychovávateľskej úlohy jedného z partnerov. Súčasne rodičia prejavujú minimálny záujem o sebavzdelávanie v oblasti rodinného života. Iba 4,5 % rodičov číta odbornú literatúru z oblasti rodičovstva a iba 3,8 % využíva rady odborníkov. V budúcnosti bude potrebné zriadiť na Slovensku také vzdelávacie pracovisko, ktoré by primälo rodičov k tomu, aby prejavovali permanentný záujem o školenie z oblasti výchovy detí v rodine. V tejto oblasti veľa dlhuje i osveta a masovokomunikačné prostriedky. 
V súvislosti s riešením aktuálnych problémov rodinnej politiky sa javí ako jedna z možností starostlivosti o deti a mládež z dysfunkčných rodín náhradná výchova. V tomto smere očakávame zlepšenie situácie najmä v súvislosti s prijatím zákona o sociálnej pomoci. Tento zákon upravuje sociálno-právnu ochranu ako činnosť na ochranu práv a právom chránených záujmov občanov, najmä maloletých, ktorí si svoje práva nemôžu chrániť pre svoj vek, zdravotný stav a iné právne skutočnosti. Jednou z najdôležitejších foriem uplatňovania sociálnej pomoci pre deti, ktoré si to vyžadujú, je náhradná rodinná starostlivosť, predstavujúca jednu z foriem náhradnej výchovy detí. Druhou formou náhradnej výchovy je ústavná výchova (vykonávaná v detských domovoch). Tá by sa mala čo najviac približovať výchove v primárnej rodine. Žiaľ, skúsenosti potvrdzujú, že v tejto oblasti sa často uplatňujú formy, ktoré sa výchove v primárnej rodine málo podobajú. Náhradnú výchovu reprezentujú detské domovy v správe Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny SR  a školské zariadenia predovšetkým pre mentálne postihnuté deti a mládež, ktoré sú v gescii Ministerstva školstva SR a rôzne charitatívne zariadenia. Rozdiely týkajúce sa predovšetkým materiálneho vybavenia týchto zariadení sú obrovské a  koncepčne sa neriešia už viacej rokov. 
	Riešiť formy a systém náhradnej výchovy detí a mládeže patrí medzi najnaliehavejšie úlohy nielen pedagogiky, psychológie, sociológie či špeciálnej pedagogiky, ale hlavne legislatívy, ktorá musí vyriešiť diskriminačné postavenie najmä mentálne postihnutých detí s nariadenou ústavnou výchovou.	
	Z hľadiska náhradných rodinnoprávnych vzťahov je najvhodnejšou formou náhradnej rodinnej starostlivosti osvojenie. Dieťaťu sa takto dostáva najprirodzenejšia, individuálna, sústavná starostlivosť a citová náklonnosť, ktorá sa svojím obsahom veľmi približuje starostlivosti vo vlastnej rodine.
	Ročne je do starostlivosti budúcich osvojiteľov umiestnených približne 350 detí. Počet žiadateľov o osvojenie sa ročne pohybuje okolo 600 a počet právoplatne osvojených detí predstavuje približne 465 detí. 
	Osobitné postavenie v oblasti náhradných rodinných vzťahov má pestúnska starostlivosť, ktorá je v gescii štátu. Pestúnsku starostlivosť možno v zmysle zákona o sociálnej pomoci vykonávať v zariadeniach pestúnskej starostlivosti, ktoré zriaďuje príslušný okresný úrad. Táto možnosť je daná aj obci. Počet žiadateľov o pestúnsku starostlivosť ročne predstavuje asi 330 žiadateľov a počet detí umiestnených v pestúnskej starostlivosti je cca 2060.
	Zákon o rodine upravuje povinnosť ustanoviť maloletému dieťaťu opatrovníka a to v prípadoch, keď obaja rodičia zomreli, boli pozbavení rodičovských práv alebo nemajú spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu. V roku 1999 bolo na okresných úradoch evidovaných 520 detí v opatrovníctve.
	Ďalšou formou náhradnej rodinnej starostlivosti je zverenie dieťaťa do výchovy iného občana než rodiča. K 31. 12. 1999 bolo vo výchove iného občana ako rodiča zverených 3597 detí.  
Ako sme už spomenuli, druhou formou náhradnej výchovy detí a adolescentov je ústavná výchova zabezpečovaná v domovoch sociálnych služieb pre deti a v detských domovoch, v ktorých možno poskytovať dieťaťu starostlivosť od narodenia až do dosiahnutia plnoletosti, najdlhšie však do 25 rokov veku. Starostlivosť v detskom domove sa organizuje podľa spôsobu starostlivosti v detských domovoch internátneho typu, v sieti samostatných skupín a možno ju poskytovať aj v rodinách na profesionálne vykonávanie náhradnej starostlivosti. 
Počas roka 1999 sa do ústavnej výchovy umiestnených 929 detí, z toho 882 vo veku do 15 rokov. V 1086 prípadoch sa poskytovanie ústavnej starostlivosti skončilo, a to v 202 prípadoch z dôvodu plnoletosti, 288 prípadov z dôvodu návratu do pôvodnej rodiny, 75 prípadov z dôvodu zverenia do pestúnskej starostlivosti, 181 prípadov z dôvodu zverenia do predosvojiteľskej starostlivosti a v 22 prípadoch z dôvodu zverenia do výchovy iného občana ako rodiča.
Zákonom NR SR č. 222/1996 Z. z. o organizácii miestnej štátnej správy a po zmene a doplnení niektorých zákonov sa detské domovy vyňali zo sústavy škôl a školských zariadení a zaradili sa do systému sociálneho zabezpečenia. Od tohto momentu starostlivosť o deti s nariadenou ústavnou výchovou je rozdvojená. So zreteľom na to na jednej strane 3 700 detí v 80 detských domovoch je v gescii MPSVaR SR, ktoré urýchlene mení legislatívu v prospech detí z detských domovov a na druhej strane 1700 mentálne postihnutých detí v 50 internátnych zariadeniach riadi MŠ SR podľa legislatívy ešte z roku 1967. V ďalšom období bude potrebné zabezpečiť transformáciu zariadení ústavnej výchovy pod gesciu jedného rezortu. Dôvodom k takémuto kroku je okrem iného zabezpečenie rovnakých práv na hmotné zabezpečenie detí s nariadenou ústavnou výchovou, zrovnoprávnenie poskytovania finančných prostriedkov pre deti – výška vreckového, vecné dary, peňažné príspevky na výbavu detí pri skončení poskytovania starostlivosti, ako aj možnosť ostať v zariadení aj po skončení ústavnej výchovy, ak sa dieťa neosamostatní a nezabezpečí si bývanie do 25 rokov veku.  
	
Najzávažnejšie problémy:
•	klesá sobášnosť, pôrodnosť a rastie rozvodovosť;
•	nízky reálny príjem rodiny, z čoho vyplýva platobná neschopnosť rodín, finančná nedostupnosť bytov a domov pre mladé rodiny;
•	súbeh zamestnania a zodpovednosti za rodinu;
•	nedostatočné zladenie starostlivosti o nezaopatrené deti, odkázaných na pomoc na jednej strane a na druhej strane pracovnými povinnosťami rodiny;  	
•	v zákone o rodine sa dôsledne nerieši participácia oboch rodičov na výchove detí v rozvedených manželstvách;
•	problémy súvisiace s rodinou sa neriešia systémovo,  prepojením prvkov rodič, dieťa, učiteľ, vychovávateľ. Kvalitu fungovania takéhoto systému posilniť zapojením takých prvkov, ako je školský psychológ, poradenský pracovník, rodinný lekár, sociálny pedagóg, sociálny pracovník ap.;
•	programy v médiách nie sú primárne orientované na väčšie zastúpenie modelov funkčných rodín a pozitívnych vzorcov správania jednotlivých členov rodín; 
•	absencia legislatívnych noriem nasmerovaných na spoluprácu polície, pedagógov, lekárov a sociálnych pracovníkov pri prevencii a odstraňovaní ohrození dieťaťa v rodine a mimo nej.

Cieľom v tejto oblasti je:  
•	zlepšiť  ekonomické a bytové podmienky mladých rodín ako faktor ich stabilizácie;
•	vymedziť úlohy a povinnosti obce a občanov v prevencii ohrozenia detí a pomoci rodinám v kríze;
•	rozširovať a výrazne finančne a ekonomicky podporovať rozvoj náhradnej rodinnej výchovy a súčasne redukovať počet detí umiestnených v zariadeniach náhradnej výchovy.

3. Vzdelávanie a výchova detí a mládeže 
V Slovenskej republike je ústavné právo na vzdelanie zakotvené v článku 42 Ústavy Slovenskej republiky a konkretizuje sa v zákone o sústave základných a stredných škôl, v zákone o vysokých školách, ďalej v zákone o školských zariadeniach a v ďalších nadväzujúcich predpisoch.
Občania majú právo na bezplatné vzdelanie v základných školách, stredných školách a vysokých školách. V iných ako štátnych školách sa môže vzdelávanie poskytnúť za úhradu.
Výchova a vzdelávanie sa v Slovenskej republike chápe ako faktor rozvoja osobnosti, sociálnej adaptability a pracovnej mobility občanov, ale súčasne aj ako faktor rozvoja demokracie a občianskej spoločnosti pri rešpektovaní rovnoprávnosti etník a menšinových skupín. Vzdelávanie je základom rozvoja vedy, techniky, kultúry a umenia, čím podstatnou mierou prispieva k urýchľovaniu hospodárskej a sociálnej transformácie slovenskej spoločnosti.
Vzdelávací systém v Slovenskej republike poskytuje rôzne stupne vzdelania, ktoré tvorí: základné vzdelanie, stredné odborné vzdelanie, úplné stredné vzdelanie, úplné stredné odborné vzdelanie, vyššie odborné vzdelanie a vysokoškolské vzdelanie. Poskytujú ich základné školy, stredné školy a vysoké školy.
Súčasťou výchovno-vzdelávacej sústavy sú školské zariadenia, ktorých pôsobnosť je orientovaná najmä na oblasť výchovy a záujmového vzdelávania.  
Integrálnou súčasťou systému je predškolská výchova – materská škola (MŠ), ako aj inštitúcie zabezpečujúce záujmové vzdelávanie – základná umelecká škola (ZUŠ), ďalšie vzdelávanie  a  vzdelávanie dospelých.
Základná umelecká škola patrí medzi inštitúcie zabezpečujúce záujmové vzdelávanie, poskytuje základy vzdelania v jednotlivých umeleckých odboroch a pripravuje aj na štúdium na stredných a vysokých školách s umeleckým zameraním. Štúdium sa organizuje ako prípravné (má najviac 2 ročníky a je  určené pre žiakov prvého stupňa základnej školy a nadané deti predškolského veku), základné  (člení sa na prvý stupeň, ktorý má 8. ročníkov a druhý stupeň, ktorý má najviac 4. ročníky), rozšírené (určené pre mimoriadne nadaných žiakov) a štúdium pre dospelých (má najviac štyri ročníky). V školskom roku 1999/2000 bolo zriadených:

Základné umelecké školy	Spolu	
Štátne	Cirkevné	Súkromné	Školy	Deti – Žiaci	
174	3	17	194	95561	

Školské  zariadenia  sú:
–	výchovno-vzdelávacie (predškolské zariadenia, školské kluby detí, školské strediská záujmovej činnosti, centrá voľného času, domovy mládeže a školy v prírode),
–	špeciálne výchovné (zariadenia výchovnej prevencie a zariadenia náhradnej výchovy),
–	poradenské (pedagogicko-psychologická poradňa a zariadenia špeciálno- pedagogického poradenstva),
–	záujmovo-vzdelávacie (jazyková škola, štátna jazyková škola a stenografická škola),
–	školské účelové (zariadenia školského stravovania, praktického vyučovania              a zariadenia služieb škole).
Medzi jednotlivými školami, úrovňami vzdelávania a medzi školským zariadeniami existuje úzka nadväznosť v horizontálnej aj vertikálnej rovine.
Povinná školská dochádzka je desaťročná, žiaci ju plnia na základnej aj strednej škole. Začína sa spravidla začiatkom školského roka, ktorý nasleduje po dni dovŕšenia šiesteho roku veku dieťaťa.
Materská škola zabezpečuje kvalifikovanú, systematickú predškolskú výchovu, ktorá nadväzuje na výchovu dieťaťa v rodine. Materská škola sa začína, keď dieťa dovŕši 3. rok veku a trvá tri roky. Do materských škôl sú integrované deti so zdravotným postihnutím, čo napomáha k ich začleneniu do spoločnosti. V školskom roku 1999/2000 bolo zriadených:
Materské školy	Spolu	
Štátne	Cirkevné	Súkromné	Školy	Triedy	Deti – Žiaci	
3294	9	11	3314	7828	161863	

Základná škola poskytuje žiakom základné vzdelanie, má deväť ročníkov a od piateho ročníka sa spravidla diferencuje podľa záujmu  a schopností žiakov. Základná škola sa delí na 1. stupeň 1 – 4 ročník  a 2. stupeň 5 – 9 ročník. 
Jednotlivé základné školy sa môžu profilovať napr. zavádzaním rôznych voliteľných predmetov, jestvujú triedy s rozšíreným vyučovaním, napr. matematiky, jazykov, prírodovedných predmetov, hudobnej výchovy a výtvarnej výchovy. Výrazným prvkom, ktorý ovplyvňuje celý výchovno-vzdelávací proces, je integrácia zdravotne postihnutých detí do výučby na bežných základných školách. Zaradenie postihnutých detí medzi zdravé má veľký socializačný význam, pri ktorom vzájomné poznávanie umožní budúcu akceptovateľnosť a ľahšie začlenenie do bežného života.
Počet absolventov základných škôl sa v súvislosti s demografickým vývojom a s odchodom talentovaných žiakov do viacročných gymnázií postupne znižuje. V školskom roku 1999/2000 bolo zriadených:
Základné školy	Spolu	
Štátne	Cirkevné	Súkromné	Školy	Triedy	Deti – Žiaci	
2386	92	4	2482	29816	672042	

Stredné školy (SŠ) poskytujú žiakom vedomosti a zručnosti potrebné na výkon povolania a pripravujú aj  na štúdium na vysokých školách. SŠ poskytujú žiakom: stredné odborné vzdelanie, úplné stredné vzdelanie, úplné stredné odborné vzdelanie a vyššie odborné vzdelanie. V školskom roku 1999/2000 ich bolo zriadených:
Stredné školy	Spolu	
Gymnáziá	SOŠ	SOU	Školy	Triedy	Žiaci	
Št.	Cir.	Sk.	Št.	Cir.	Sk.	Št.	Cir.	Sk.				
156	36	17	317	4	27	356	5	10	928	10313	26900	

Podľa analýz, ktoré uskutočnil Ústav informácií a prognóz školstva, vývoj počtu obyvateľov prichádzajúcich do úvahy na vstup do 1. ročníka stredných škôl v SR v rokoch 1985 – 1996 a podľa výhľadu do roku 2015 naznačuje, že dôjde k poklesu. 
Na Slovensku sú tieto druhy SŠ: gymnázium, stredná odborná škola  a stredné odborné učilište.
Gymnáziá (G) poskytujú úplné stredné vzdelanie zakončené maturitnou skúškou. Pripravujú absolventov predovšetkým na štúdium na vysokých školách. Štúdium trvá štyri, päť alebo osem rokov. 
Stredné odborné školy (SOŠ) poskytujú úplné stredné odborné vzdelanie zakončené maturitnou skúškou. Pripravujú na výkon odborných činností v praxi  a na štúdium na vysokých školách. Štúdium trvá spravidla štyri roky (kratšie odbory nie sú zakončené maturitnou skúškou). Špecifickým typom SOŠ je konzervatórium, ktoré pripravuje v odbore spev, hudba, tanec a dramatické umenie. Štúdium trvá šesť rokov, v odbore tanec osem rokov a je zakončené maturitnou skúškou a absolutóriom. 
SOŠ poskytujú aj vyššie odborné vzdelanie, ktoré pripravuje na kvalifikovaný výkon náročných činností. Je určené pre absolventov, ktorí získali úplné stredné vzdelanie alebo úplné stredné odborné vzdelanie. Štúdium trvá najmenej dva roky a zakončuje sa absolventskou skúškou.
Stredné odborné učilištia (SOU)  poskytujú stredné odborné vzdelanie a pripravujú žiakov na výkon robotníckych povolaní a odborných činností. Štúdium trvá spravidla tri roky a je zakončené záverečnou skúškou. Úradným dokladom o získaní stredného odborného vzdelania je vysvedčenie o záverečnej skúške a výučný list. SOU poskytujú aj úplné stredné odborné vzdelanie (v štvorročných odboroch) zakončené maturitnou skúškou. Úradným dokladom  o získanom odbornom vzdelaní je vysvedčenie o maturitnej skúške a výučný list.
SŠ organizujú aj  nadstavbové štúdium, ktoré je určené absolventom učebných odborov. Štúdium trvá dva roky a je zakončené maturitnou skúškou. 
Učilištia  poskytujú odbornú prípravu na výkon povolaní žiakom, ktorí skončili povinnú školskú dochádzku na základnej škole v nižšom než deviatom ročníku alebo deviaty ročník neskončili úspešne. Príprava v učilišti sa zakončuje úspešným vykonaním záverečnej skúšky.
Špeciálne školy poskytujú výchovu a vzdelávanie mentálne, zmyslovo alebo telesne postihnutým žiakom, ťažko vychovateľným a chorým žiakom umiestneným v zdravotníckych zariadeniach. Vzdelanie získané na týchto školách je rovnocenné so vzdelaním získaným na základnej škole a strednej škole. 
Špeciálne  školy	Spolu	
Štátne	Cirkevné	Súkromné	Školy	Triedy	Deti – Žiaci	
374	5	2	381	3437	30736	

Vysoké školy poskytujú absolventom maturitných odborov štúdia vysokoškolské vzdelanie spojené s udelením akademického titulu.
Bakalárske štúdium v dĺžke 3 až 4 rokov je buď zamerané na výkon povolania, alebo slúži ako prvý stupeň magistersko-inžinierskeho štúdia. Je zakončené vykonaním štátnej skúšky, ktorej súčasťou môže byť aj  obhajoba záverečnej práce, pričom sa udeľuje titul bakalár  (v skratke Bc.).
Magisterské štúdium, inžinierske štúdium je zväčša 5 ročné a je zakončené vykonaním štátnej skúšky, ktorej súčasťou je spravidla obhajoba diplomovej práce. Absolventom magisterského štúdia sa udeľuje titul magister (Mgr.), v ekonomických, pôdohospodárskych, technických odboroch akademický titul inžinier (Ing.) a v odboroch štúdia architektúry a urbanizmu akademický titul inžinier-architekt (Ing.arch.). V oblasti lekárstva a veterinárnom lekárstve sa udeľuje titul doktor medicíny (MUDr.) a vo veterinárnych odboroch štúdia akademický titul doktor veterinárnej medicíny (MVDr.).  
Rigorózne skúšky môžu zložiť aj držitelia magisterského titulu v iných odboroch a získať akademické tituly doktor práv (JUDr.), doktor filozofie (PhDr.), doktor prírodných vied (RNDr.), doktor farmácie (PharmDr.), doktor teológie (ThDr.), v učiteľských  a telovýchovných odboroch doktor pedagogiky (PaedDr.).
Doktorandské štúdium je najvyšším stupňom vysokoškolského štúdia a je založené na výchove k tvorivej vedeckovýskumnej a umeleckej práci, trvá spravidla 3 roky a zakončuje sa štátnou doktorandskou skúškou, pričom sa absolventom udeľuje titul PhD. Vysoké školy organizujú aj rôzne formy ďalšieho vzdelávania. Univerzity a vysoké školy v školskom roku 1999/2000:

Univerzity a vysoké školy	
Školy	Fakulty	Študujúci	
18	86	88 192	

V Slovenskej republike sú popri štátnych ZŠ, SŠ a VŠ zriadené aj neštátne školy, a to: súkromné školy a  cirkevné školy. V súčasnosti je zriadená iba jedna súkromná vysoká škola v Trenčíne. 

Školy v školskom roku 1999/2000	Súkromné	Cirkevné	
	Počet škôl	Počet žiakov	Počet škôl	Počet žiakov	
Gymnáziá	17	2616	36	9822	
SOŠ	27	3572	4	753	
SOU	10	1549	5	894	
Zdravotnícke školy	0	0	31	9528	

V oblasti výchovy a vzdelávania je jednou z priorít riešenie problémov rómskej komunity. Veľký počet Rómov nedosahuje ani základné vzdelanie. Do roku 1991 chodilo do MŠ 85 % – 90 % z celkového počtu rómskych detí. V súčasnosti v závislosti od regiónov je to od 0 – 15 % z počtu všetkých rómskych detí (najvýznamnejším ukazovateľom tohto stavu je insolventnosť rodičov týchto detí). Tento stav zvyšuje predpoklad neúspešnosti zaškolenia tých detí, ktoré nenavštevujú MŠ. Osobitným problémom je jazyková pripravenosť takýchto detí, ktoré v rodine nemali možnosť osvojiť si vyučovací jazyk školy. Na G a SOŠ študuje veľmi málo rómskych žiakov, asi 3 %, a zo stredných škôl ich najviac dochádza do OU a SOU a to iba 8 % z celkovej rómskej populácie. Vo vzdelávacom systéme je priechodnosť rómskych študentov na vysokoškolské štúdium skôr ojedinelým javom. V rezorte školstva bude potrebné venovať väčšiu pozornosť vedeckému skúmaniu skutočností,ktoré determinujú problematické postavenie rómskeho dieťaťa vo výchovno-vzdelávacom procese. 
V záujme objektívneho a úspešného riešenia týchto problémov  je prioritné:
•	vypracovať a vyhodnotiť analýzu školskej úspešnosti žiakov zo znevýhodneného a sociálne zanedbaného prostredia,
•	realizovať rozvoj predškolskej výchovy s dôrazom na rok pred povinnou školskou dochádzkou,
•	realizovať experimentálne projekty zamerané na prípravné ročníky ZŠ,
•	zabezpečiť konkrétne kroky na zvýšenie počtu rómskych žiakov na SŠ a posilnenie výchovy rómskych študentov na VŠ.

Vývoj vzdelávacieho systému v SR sa od roku 1990 uskutočňoval súbežne s vývojom celej spoločnosti. Školskej politike po novembri 1989 pripadla neľahká úloha: súbežne s novými spoločenskými požiadavkami na výchovu a vzdelávanie, t. j. s prestavbou koncepcie cieľov, obsahom a organizáciou školstva v nových sociálno-ekonomických podmienkach doriešiť aj pretrvávajúce problémy a nedostatky. 
Vo výchovno-vzdelávacom systéme predstavuje systém odborného vzdelávania a prípravy (OVP) na úrovni stredných škôl (SŠ) dominantný sektor. V ostatných rokoch tento systém prešiel etapou, ktorá má niektoré pozitívne stránky, avšak na druhej strane sa prehĺbili aj niektoré problémy.
Rozvoj SŠ bol po roku 1990 dynamický z kvantitatívneho, štrukturálneho                      a obsahového hľadiska. Vznikli súkromné a cirkevné školy. Nastal výrazný presun žiakov prechádzajúcich systémom OVP od stredných odborných učilíšť (SOU) k stredným odborným školám (SOŠ) a gymnáziám (G). Vo vzdelávacej sústave je charakteristický vznik nových prvkov na rozhraní medzi jednotlivými stupňami vzdelávania, ako aj jednotlivými typmi škôl, a to v horizontálnom smere (napr. združené SŠ v rámci experimentu) i vertikálnom smere (viacročné G). Dominujúcou črtou zmien v prvej polovici 90. rokov bolo postupné, veľmi rýchle vyrovnávanie ponuky a dopytu po stredoškolskom vzdelávaní z kvantitatívneho hľadiska i z hľadiska štruktúry. Vznik a vývoj nových prvkov vzdelávania, nových typov       a úrovní síce zodpovedal aktuálnym potrebám, avšak novým potrebám sa prispôsobovali skôr živelne, nie na základe cieleného zisťovania potrieb trhu práce.
Okrem týchto zmien bol systém OVP adaptovať sa na požiadavky meniaceho sa sociálno-ekonomického systému. Kým v minulosti bolo OVP založené na statickej príprave na zaručené a stabilné zamestnanie v jasne definovaných odboroch, teraz musí pripravovať pre neistý a nestabilný trh práce. Dopyt po jednotlivých odboroch spočiatku zväčša určovali  podniky, postupne prevzali túto úlohu sami uchádzači, ktorých očakávania a hľadiská sú však často rozdielne od očakávaní a hľadísk praxe.
Podľa štatistických prehľadov o počte a štruktúre evidovaných nezamestnaných absolventov škôl, ktoré zverejnil Národný úrad práce (NÚP), počet nezamestnaných absolventov škôl v Slovenskej republike k 31. 05. 2000  dosiahol 24 616. Štruktúru evidovaných nezamestnaných absolventov podľa druhu škôl tvoria predovšetkým absolventi SŠ, pričom početnosť skupín podľa úrovne dosiahnutého vzdelania je značne rozdielna. 
Podľa typu prípravy najväčšiu mieru nezamestnanosti vykazovali  absolventi k 30. júlu 1999 SOŠ – 34,3 % (absolventi študijných odborov SOŠ boli celkove najpočetnejšou skupinou nezamestnaných). Na druhom mieste to boli absolventi SOU – 21,0 %  (vyučení absolventi učebných odborov SOU bez maturity), ktorí mierne predstihujú absolventov študijných odborov SOU – 16,0 % a  absolventov G – 14,0 %. Počet nezamestnaných absolventov vysokých škôl (VŠ) bol k uvedenému termínu 15,0 %. K 30. júlu 2000 tento stav bol SOŠ 34,8 %, VŠ 20,9 % (došlo po prvýkrát k  nárastu počtu evidovaných nezamestnaných absolventov vysokých škôl), 19,3 % SOU (bez maturity), 19,8 % SOU (s maturitou) a 5,2 % G. 
Pritom počet evidovaných nezamestnaných absolventov SŠ každoročne stúpa. Na túto skutočnosť má negatívny vplyv aj vysoký počet úzko špecializovaných odborov OVP, ktoré nezodpovedajú novým požiadavkám na preferovanie odborov so širším kvalifikačným profilom umožňujúcim ľahšie prepojenie na formy nadstavbového ďalšieho vzdelávania a lepšiu adaptabilnosť absolventov škôl.
Rozhodujúcim faktorom ovplyvňujúcim uplatenie absolventov na trhu práce je kvalita vzdelávania, poskytujúca nové  metódy, formy a rozšírenie možností vzdelávania. Za významný predpoklad považujeme rozšírenie terciárneho vzdelávania (vyššie odborné školy, vysoké školy a univerzity), ktorého dosiahnutie je stále dôležitejšie pri uplatnení absolventov. Absolvovanie vyššej sekundárnej úrovne vzdelávania (u nás stredoškolského vzdelávania) prevažnou väčšinou populácie je v moderných spoločnostiach nevyhnutnou podmienkou  úspešného pracovného uplatnenia. Skutočnosť, že rovnako ako v zahraničí nezamestnanosť významne klesá so stúpajúcou úrovňou dosiahnutého vzdelania, poukazuje na to, že rozvíjajúca sa ekonomika vyhľadáva vzdelanejších zamestnancov a že schopnosť pracovnej sily prispôsobiť sa rýchlym zmenám na pracovnom trhu je výraznejšie vyššia u osôb s vyšším dosiahnutým vzdelaním. 
V rámci samotného vzdelávania je významným faktorom ukončenie stredoškolského vzdelávania, ktoré sa ukazuje ako dôležité pre to, aby sa znížila pravdepodobnosť problémov absolventov so zamestnaním. 
Uplatnenie absolventov na trhu práce – čo je významné z hľadiska koncepcie obsahu odborného vzdelávania – do značnej miery závisí aj od toho, ako absolventi spĺňajú očakávania zamestnávateľov. Absolventi SOŠ a SOU predstavujú na trhu práce špecifickú skupinu, dostali najnovšie poznatky, ovládajú prácu s počítačom, prešli omnoho intenzívnejšou výučbou jazykov ako minulé generácie. Na druhej strane nemajú dostatok skúseností, a preto zamestnávatelia často uprednostňujú pred úzkou špecializáciou iné vlastnosti, akými sú zmysel pre kvalitu, hospodárnosť, ochota sa ďalej vzdelávať. Ďalším problémom je aj neochota absolventov pracovať v profesiách, na ktoré sa pripravovali.
Jestvujúca štruktúra SŠ, t. j. G, SOŠ a SOU sa v súčasnosti javí neefektívna a to z hľadiska ekonomiky, riadenia, ako aj obsahu a formy. Vysoký počet pomerne malých škôl, vysoká rozdrobenosť štruktúry učebných a študijných odborov, presun záujmu najmä medzi nematuritnými a maturitnými odbormi, postupný  pokles počtu obyvateľov prichádzajúcich do úvahy pri nástupe do 1. ročníka SŠ, nevyužité kapacity škôl, nízka miera koordinácie medzi ministerstvom školstva, hospodárstva, pôdohospodárstva, dopravy a stavebníctva mali za následok nerovnomerné predimenzovanie siete SOŠ a SOU. SOŠ a SOU sa zriaďujú podľa siete ustanovenej MŠ SR. Návrhy na úpravu siete v oblasti svojej pôsobnosti predkladajú orgány štátnej správy MŠ SR. Zriaďovateľmi stredných škôl sú v súčasnosti krajské úrady (KÚ), ministerstvá aj cirkev, ako aj fyzické osoby a iné právnické osoby. 
Prvoradým by malo byť najmä zladenie štruktúry absolventov so štruktúrou požiadaviek pracovného trhu. Proces racionalizácie siete stredných škôl by mal byť predovšetkým procesom optimalizácie siete stredných škôl, procesom permanentného prispôsobovania sa štruktúry stredných škôl meniacim sa podmienkam, ktorými sú najmä reštrukturalizácia ekonomiky, demografický vývoj, vývoj trhu práce, ako aj vývoj štruktúry záujmu o stredoškolské vzdelávanie. Nemalo by sa však stať, že tieto procesy prebehnú bez nadväznosti, bez jasnej stratégie OVP zodpovedajúcej cieľom perspektívnej politiky.
Vzájomné väzby medzi trhom práce a OVP sú slabé a nedostatočne rozvinuté, pokiaľ ide o výmenu informácií, ako aj o oblasť koordinácie a realizácie konkrétnych opatrení. Uchádzači o odborné vzdelávanie, rodičia, študenti, zamestnávatelia nemajú v súčasnosti dostatok informácií o možnostiach a o kvalite odborného vzdelávania.
Vzhľadom na pokračujúcu transformáciu ekonomiky a neujasnenosť ďalšieho rozvoja jednotlivých odvetví, napriek vládou schváleného dokumentu Strednodobá koncepcia hospodárskeho a sociálneho rozvoja SR (v ktorej, mimochodom, nie je zmienka o rozvoji vzdelávania), ani v najbližších rokoch nemožno očakávať výraznejší trend  vývoja a žiaduci súlad medzi štruktúrou učebných a študijných odborov, sieťou  a štruktúrou SŠ na jednej strane a vývojom potrieb kvalifikovaných absolventov SOŠ a SOU a jednotlivých odvetví národného hospodárstva na druhej strane (vo vyspelých krajinách je vzdelávanie, predovšetkým odborné, jedným z kľúčových faktorov determinujúcich budúcu prosperitu krajiny). 
Nekoordinovanosť štruktúry OVP s trhom práce je dôsledkom nedostatočného využívania informácií získaných na základe monitorovania a analyzovania regionálneho trhu práce a nedostatočného využívania informácií o trhu práce pri zaraďovaní ďalších vzdelávacích programov do SŠ, ako aj pri zriaďovaní nových škôl. Na rozhodovaní v oblasti odborného školstva sa prevažne podieľa rezort školstva, pričom na riešení jednotlivých problémov spolupracuje s ostatnými rezortmi, avšak sociálni partneri sa na rozhodovaní podieľajú sporadicky.
Zatiaľ sa neuskutočnili komplexné výskumné úlohy v oblasti základného                     a aplikovaného výskumu zameraného na OVP vo vzťahu k trhu práce. Oblasť OVP takisto nie je výskumne spracovaná ako celok so všetkými súvislosťami (uplatnenie absolventov s ohľadom na vzťah ich vzdelania k zamestnaniu, spôsobilosť absolventov atď.). Doteraz nie sú dostatočne rozvinuté metódy prognózovania trhu práce a informácie o stave a prognózach trhu práce ovplyvňujú dopyt po vzdelávaní stále iba v malej miere.
Ak má systém odborného vzdelávania v Slovenskej republike zodpovedať náročným požiadavkám súčasného a budúceho obdobia, musí sa zamerať predovšetkým na riešenie týchto hlavých úloh: 

Najzávažnejšie problémy

•	pomalé prispôsobovanie sa vzdelávania na stredných školách aktuálnym potrebám trhu práce;
•	úzko špecializované odbory odborného vzdelávania a prípravy na úrovni stredných škôl;
•	výchova a vzdelávanie detí a mládeže, ktorým sa nedarí napĺňať základné vzdelávacie ciele zodpovedajúce ich rozumovým schopnostiam (deti a mládež z rodín sociálne neprispôsobivých);
•	slabá koordinácia a spolupráca v poradenských činnostiach v smere umiestňovania absolventov škôl;
•	absencia systematického výskumu vzťahu odborného vzdelávania a trhu práce.
 
Cieľom v tejto oblasti je poukázať a navrhnúť komplexné riešenie problémov v oblasti vzdelávania v nadväznosti na spoločensko-ekonomické problémy súčasnej spoločnosti. 

4. Zamestnanosť mládeže
Poradenské činnosti v Slovenskej republike sa prevažne vykonávajú v kompetencii dvoch rezortov – Ministerstva školstva Slovenskej republiky (ďalej len MŠ SR) a Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky (ďalej len MPSVaR SR), ale jestvujú aj pracoviská poskytujúce svoje služby v pôsobnosti iných rezortov.
  V rezorte školstva prebiehajú najmä prostredníctvom: 
•	výchovných poradcov na školách (predovšetkým informačná a administratívna činnosť spojená s voľbou povolania, respektíve odboru vzdelávania či prípravy umožňujúcej výkon povolania);  
•	pedagogicko-psychologických poradní (voľba študijného a profesijného uplatnenia po absolvovaní ZŠ a SŠ s dôrazom na identifikáciu intelektových a osobnostných predpokladov);  
•	ďalších poradenských zariadení (detské integračné centrá, poradenstvo pre vysokoškolákov, informačné centrá mladých); 
V rezorte práce a sociálnych vecí poskytujú poradenské služby informačné a poradenské strediská (územné pracoviská centier poradensko-psychologických služieb, poradenské oddelenia Národného úradu práce, Centrum profesijných informácií Výskumného ústavu práce, sociálnych vecí a rodiny).
Poradenské služby v rezorte školstva zabezpečujú:
•	pedagogicko-psychologické poradne (PPP);		
•	špeciálno-pedagogické poradne (ŠPP);
•	detské integračné centrá (DIC);
•	poradenstvo pre vysokoškolákov (PpV);
•	informačné centrá mladých (ICM);
		Činnosť pedagogicko-psychologických poradní a zariadení špeciálnopedagogického poradenstva rámcovo stanovuje  zákon NR SR č. 279/1993 Z. z. o školských zariadeniach a bližšie rozpracúva Vyhláška  MŠ SR č. 43/1996 Z. z. o podrobnostiach o výchovnom poradenstve a o poradenských zariadeniach, podľa ktorých odborné služby v oblasti výchovného poradenstva, špeciálno-pedagogického poradenstva a starostlivosti o deti poskytujú poradenské zariadenia: PPP, ŠPP, DIC, ktoré  majú spravidla regionálnu pôsobnosť. Zriaďujú sa ako samostatné inštitúcie alebo v prípade ŠPP aj pri špeciálnej škole, špeciálnej materskej škole alebo pri základnej škole so špeciálnymi triedami. Pri DIC sa zriaďuje materská škola.
	Pedagogicko-psychologické poradne –  (v SR je 6 krajských a 73 okresných PPP) – patria do systému výchovného poradenstva. Plnia úlohy odbornej a psychologickej diagnostiky, odbornej pedagogickej a psychologickej starostlivosti o deti a úlohy v otázkach poradenstva v oblasti výchovy, vzdelávania, osobnostného profesijného vývinu.
Špeciálno-pedagogické poradne (v SR je zriadených 31 ŠPP a 6 DIC) spravidla orientujú svoje odborné aktivity na zdravotne postihnutých s konkrétnym dominantným typom postihnutia. Špeciálno-pedagogická prax však potvrdzuje nárast detí s pridruženými postihnutiami. Preto dochádza k presahovaniu kompetencií ŠPP z jedného typu postihnutia na viacnásobné postihnutia a k prekrývaniu odborných aktivít, intervencií a služieb, ktoré sú v zmysle právnych predpisov v kompetencii detského integračného centra. ŠPP preto môže mať čiastočne charakter aj detského integračného centra, ak si to deti so špeciálno-pedagogickými potrebami v poradni vyžadujú a poradňa je personálne a materiálne prispôsobená pre viacnásobne postihnuté deti.
ŠPP poskytuje diagnostické, psychologické, psychoterapeutické, špeciálno-pedagogické a rehabilitačné služby, intervencie a starostlivosť zdravotne postihnutým deťom, súčasne aj poradenské a metodické služby a intervencie zákonným zástupcom, pedagogickým a nepedagogickým zamestnancom (prípadne iným záujemcom s vecne prislúchajúcou problematikou), a to formou ambulantnej starostlivosti, krátkodobých pobytov a návštev         v prostredí, v ktorom dieťa žije.
Detské integračné centrá (v SR je zriadených 6 DIC) orientujú svoje odborné služby na všetky kategórie zdravotného postihnutia (na deti s rôznymi postihnutiami), zabezpečujú komplexnú špeciálno-pedagogickú starostlivosť prevažne deťom raného a predškolského veku. Súčasne poskytuje všestrannú podporu zákonným zástupcom zdravotne postihnutých detí so zámerom kontinuálneho prepojenia odbornej špeciálno-pedagogickej starostlivosti do rodinného prostredia tak, aby sa odborne vedenými špeciálno-pedagogickými intervenciami už v ranom veku v najvyššej možnej miere eliminovali negatívne dôsledky postihnutia v oblasti psychosociálneho vývinu zdravotne postihnutých detí a nedošlo k jeho ďalšiemu narušeniu.
Pri DIC sa zriaďuje materská škola bežného typu, čím sa priamo zabezpečuje predškolská príprava zdravotne postihnutých detí a ich včasná integrácia do výchovno            – vzdelávacieho  kolektívu zdravých rovesníkov.
Základným poslaním DIC je zabezpečenie všetkých odborných aktivít zameraných na zdravotne postihnuté deti vychovávané v rodinnom prostredí, deti s odloženou školskou dochádzkou, deti oslobodené od povinnosti dochádzať do školy, prípadne oslobodené od povinnej školskej dochádzky. Jednou z prioritných úloh je komplex špeciálno-pedagogických aktivít smerom do predškolských zariadení a škôl prevažne bežného typu. Nevylučuje sa pritom spolupráca so špeciálnymi školami a školskými zariadeniami.  
		Poradenstvo pre vysokoškolákov ( PpV) sa v súčasnosti v Slovenskej republike realizuje len na jednej vysokej škole a to na Univerzite J.A. Komenského. PpV ako nezávislá služba študentom realizuje individuálne a skupinové poradenstvo, špecializované kurzy, poradenské programy a pedagogickú činnosť. Problematika profesijnej orientácie je zastúpená v jednotlivých fázach štúdia, je prípravou na prechod do praxe a najmä v poslednej fáze štúdia sa orientuje na aktívne hľadanie možností uplatnenia v profesii. 
		Informačné centrá mladých (ICM) pôsobia v mestách a obciach v SR ako dobrovoľné inštitúcie zriaďované občianskymi združeniami, obcami alebo fyzickými osobami.  Zakladali sa hlavne v rokoch 1992 – 1994, keď sa v SR implementoval systém poradenských centier pre mládež. V súčasnom období v SR pôsobí len 16 ICM, ktoré majú vážne finančné a personálne problémy. Ich činnosť sa zameriava hlavne na organizovanie poradní s odborníkmi z rôznych oblastí (práva, psychológie, sociálnej, zdravotnej, ekonomickej atď.), ktoré pomáhajú mladým ľuďom pri riešení ich problémov.
           	Na ciele poradenstva sú v rezorte školstva zriadené profesie výchovného poradcu, školského psychológa a školského špeciálneho pedagóga.
Výchovný poradca plní poradenské úlohy v otázkach výchovy, vzdelávania, profesijnej orientácie, prevencie problémového a delikventného vývinu detí. Venuje sa žiakom zo sociálne znevýhodneného prostredia, žiakom so zmenenou pracovnou schopnosťou a poskytuje žiakom a ich zákonným zástupcom konzultácie pri riešení výchovných a vzdelávacích problémov. Sprostredkúva prepojenie školy s odbornými zariadeniami a inými zariadeniami zaoberajúcimi sa starostlivosťou deti. Výchovného poradcu vymenúva riaditeľ školy z radov pedagogických pracovníkov.
Školský psychológ a školský špeciálny pedagóg môže byť v pracovnom pomere s poradenskými zariadeniami, poznáva osobnosť zdravotne postihnutého žiaka, venuje sa otázkam problémov v učení a v správaní žiakov, ktorí sa nachádzajú v krízových situáciách, navrhuje výchovné a vzdelávacie prístupy a zúčastňuje sa na ich plnení. Podieľa sa na profesijnej orientácii a voľbe povolaní aj postihnutých žiakov.
Školský špeciálny pedagóg môže byť v pracovnom pomere s poradenskými zariadeniami. Jeho funkcia a poslanie sa viaže na pomoc tým zdravotne postihnutým deťom, ktoré sa vychovávajú a vzdelávajú v bežnom type škôl a školských zariadení. Podľa potreby ich môže byť aj viac na jednej škole. Podieľa sa na vypracúvaní individuálneho vzdelávacieho plánu, poskytuje individuálne špeciálno-pedagogické, terapeutické a rehabilitačné služby, konzultácie, metodickú pomoc zákonným zástupcom a pedagógom. V nadväznosti na individuálny vzdelávací program dieťaťa plní jeho čiastkové ciele v rodine, zabezpečuje informácie a styk s poradenskými zariadeniami. Predkladá návrhy a podnety na skvalitnenie práce so zdravotne postihnutými deťmi integrovanými v školách a školských zariadeniach bežného typu.
Odbornú a metodickú koordináciu poradenských zariadení v rezorte školstva zabezpečuje: 
•	Výskumný ústav detskej psychológie a patopsychológie (VÚDPaP) – vedecko-výskumné pracovisko na komplexné skúmanie psychického vývoja a osobnostného rozvoja detí – skúma          podmienky vývinu detí v rodine a v školských zariadeniach. Zabezpečuje základný a aplikovaný výskum, metodicky usmerňuje sústavu výchovného poradenstva.
•	Štátny pedagogický ústav (ŠPÚ) – výskumné, odborno-metodické pracovisko, ktorého činnosť sa zameriava na zabezpečovanie odborného a metodického riadenia základných a stredných škôl a školských zariadení, na tvorbu koncepcií a základných pedagogických dokumentov, výskum a prieskum, ďalšie vzdelávanie pedagogických zamestnancov, riadenie, koordináciu a odborno-metodické usmerňovanie, poradenskú, edičnú a publikačnú činnosť     a spoluprácu s vysokými školami a inými subjektmi. 
•	Štátny inštitút odborného vzdelávania (ŠIOV) je koordinačný, pedagogicko-poradenský, vzdelávací, výskumno-vývojový, informačný, odborno-metodický   a riadiaci orgán pre celú sieť stredných odborných škôl (SOŠ)  a stredných odborných učilíšť (SOU). 
•	Ústav informácií a  prognóz školstva (ÚIPŠ) je ústredným informačným centrom rezortu školstva a jeho ústredne riadených organizácií, metodickým a koordinačným strediskom informačného systému rezortu, koncepčným a výskumným pracoviskom v oblasti rozvoja a prognózovania školstva, starostlivosti o mládež, riadenia školstva a ekonomiky vzdelávania, rezortným pracoviskom na spracúvanie štatistík o vzdelávaní, pracoviskom na propagáciu      a poskytovanie informácií o školstve a národným strediskom pre ekvivalenciu dokladov o vzdelávaní. 
V máji 1998 MŠ SR schválilo Koncepciu špeciálno-pedagogického poradenstva. Ďalšími pozitívnymi krokmi v tejto oblasti bolo, keď MŠ SR zriadilo pri Štátnom pedagogickom ústave v Bratislave expertnú skupinu špeciálno-pedagogického poradenstva a v 1999 poverilo ústav komplexným usmerňovaním zariadení špeciálno-pedagogického poradenstva a riešením problematiky špeciálno-pedagogického poradenstva na  metodologickom a metodickom základe. Špeciálno-pedagogické poradenstvo sa stalo významným inovačným prvkom Koncepcie výchovy a vzdelávania zdravotne postihnutých na Slovensku  a stalo sa organickou súčasťou špeciálneho školstva.
Vývoj vzdelávacieho systému v SR sa od roku 1990 uskutočňoval súbežne s vývojom celej spoločnosti. Školskej politike po roku 1989 pripadla neľahká úloha: súbežne s novými spoločenskými požiadavkami na výchovu a vzdelávanie, t. j. prestavbu koncepcie, cieľov, obsahu a organizácie školstva v nových sociálno-ekonomických podmienkach riešiť nielen pretrvávajúce, ale aj  nové problémy a nedostatky. 
Zmeny všeobecných ekonomických podmienok a demokratizácia našej spoločnosti priniesli okrem pozitívnych zmien  aj nárast negatívnych javov, ktoré sme dovtedy v školstve nepoznali. Je to najmä nárast kriminality, toxikománie, delikvencie mladistvých a maloletých detí, čo si vyžiadalo riešiť predovšetkým tieto otázky. V 90. rokoch sa v SR vytvorila ucelená sieť centier výchovnej a psychologickej prevencie, liečebných a resocializačných zariadení. Systém preventívnych opatrení sa odvíja od Národného programu boja proti drogám schváleného v NR SR v novembri 1995. V Slovenskej republike existuje systém inštitucionálneho zabezpečenia primárnej, sekundárnej a terciárnej prevencie sociálno-patologických javov. V jej rámci na základných a stredných školách pôsobia koordinátori prevencie.
Okrem týchto zmien bol systém vzdelávania nútený adaptovať sa na požiadavky meniaceho sa sociálno-ekonomického systému. Kým v minulosti bolo vzdelávanie založené na statickej príprave na zaručené a stabilné zamestnanie v jasne definovaných odboroch, teraz musí pripravovať pre neistý  a nestabilný trh práce. Do roku 1990  bolo ústavou zaručené právo na prácu a povinnosť pracovať, t. j. nezamestnanosť oficiálne nejestvovala. Samotná existencia nezamestnanosti je prirodzeným fenoménom slobodnej spoločnosti založenej na trhovom hospodárstve a demokracii. Jej nekontrolovateľný vývoj spôsobujúci masový charakter však vyvoláva nielen vážne ekonomické, ale aj sociálne problémy občanov (rozpad rodiny, narušené mentálne i fyzické zdravie, trestná činnosť a ďalšie sociálno-patologické javy).
V súčasnosti sa aktuálnym problémom stáva vysoká nezamestnanosť absolventov škôl. Výber vhodného odboru štúdia v prostredí dostatočnej informovanosti o trhu práce zohráva dôležitú úlohu v narastajúcich problémoch a v štruktúre nezamestnanosti  Počet absolventov, ktorí nemôžu nájsť uplatnenie a preto sa obracajú na úrady práce, stúpa. Podľa štatistických prehľadov o počte a štruktúre evidovaných nezamestnaných absolventov škôl, ktoré už niekoľko rokov zverejňuje Národný úrad práce (NÚP), počet nezamestnaných absolventov škôl v Slovenskej republike každoročne narastá. Štruktúru evidovaných nezamestnaných absolventov podľa druhu škôl tvoria predovšetkým absolventi stredných škôl, pričom početnosť skupín podľa úrovne dosiahnutého vzdelania je značne rozdielna. Závažný je problém s dlhodobo nezamestnanými, ktorí nikdy nepracovali a nezískali ani pracovné návyky. Nezamestnanosť má negatívny dosah na psychiku mladých ľudí, vedie k existenčnej  frustrácii, sťažuje osvojovanie si pracovných návykov a adaptáciu na svet práce v budúcnosti.
Vývoj nezamestnanosti mladých ľudí v Slovenskej republike je ovplyvnený aj nedostatočnou väzbou medzi školským systémom a trhom práce. Absolventi škôl často končia v odboroch, s ktorými nemajú šancu sa v regiónoch zamestnať. Ku koncu roka 1999 z celkového počtu evidovaných nezamestnaných tvorili mladí ľudia vo veku od 15 – 29 vyše 46,8 %.
Podiel nezamestnaných mladých ľudí na celkovom počte evidovaných nezamestnaných sa v rokoch 1993 – 2000 vyvíjal takto (prameň NÚP):

Stav k 31. 12		
	1993	1994	1995	1996	1997	1998	1999	k 30. 06. 2000	
EN spolu	366095	371481	333291	329749	347753	428209	497521	540553	
z toho	
Mladí ľudia
(15-29r.)	173783	168065	145093	143831	153227	189420	232875	244689	
v tom	
19 roční	62542	60415	53534	53296	55757	64706	81607	72669	
20 až 24 roční	58573	56080	47851	49603	55327	73090	92050	106481	
25 až 29 roční	52668	51570	42708	40932	42173	51624	59218	65539	
Podiel v %									
15 – 29 roční
(z EN spolu)	47,2	45,2	43,5	43,6	44,1	44,2	46,8	45,3	
v tom	
19 roční z počtu
ml. ľudí	36,0	35,9	36,9	37,1	36,4	34,2	35,0	29,6	
20 až 24 roční
z počtu ml. ľudí	33,7	33,4	33,0	34,5	36,1	38,6	39,5	43,6	
25 až  29 roční z počtu ml. ľudí	30,3	30,7	30,1	28,5	27,5	27,3	25,4	26,8	

Okrem štrukturálnych príčin nesúladu medzi kvalifikačnou štruktúrou pracovnej sily   a reálnymi potrebami na trhu práce treba hľadať príčiny tohto stavu aj v spôsobe správania našej populácie na trhu práce, v jej neschopnosti permanentne sa prispôsobovať meniacim sa spoločenským potrebám, pasivite, v nerozvinutej schopnosti prezentovať svoje kompetencie  u potencionálneho zamestnávateľa, v nedostatočnej pracovnoprávnej gramotnosti. Mladí ľudia sú nedostatočne pripravení aj na využívanie moderných informačných prostriedkov pri plánovaní svojej profesijnej dráhy.
Ak sa má  zabezpečiť primeraná orientácia  všetkých cieľových skupín populácie, vrátane tých, ktorí  sa na vstup na trh práce ešte len pripravujú, teda školskej populácie, je potrebné mať fungujúci systém profesijnej orientácie. Zavedenie slobodnej voľby vzdelávacej dráhy a otvorenie trhu práce sa  stáva stále dôležitejším, preto je nevyhnutné,  aby existovali nielen zodpovedajúce informácie o možnostiach a kvalite odborného vzdelávania, ale aj o vzájomných väzbách s trhom práce.  Pri rozhodovaní pre štúdium by uchádzači mali poznať nielen sami seba, svoje schopnosti a predpoklady, ale mali by čo najviac vedieť o povolaniach a vlastných predpokladoch k povolaniu, o uplatnení sa na trhu práce a budúcich perspektívach. V týchto súvislostiach sa vzdelávanie chápe ako jeden z dôležitých prostriedkov na znižovanie, respektíve zvyšovanie nezamestnanosti. Skutočnosť, že podobne ako v zahraničí nezamestnanosť výrazne klesá so stúpajúcou úrovňou dosiahnutého vzdelania, poukazuje na to, že rozvíjajúca sa ekonomika vyhľadáva vzdelanejších zamestnancov a že schopnosť pracovnej sily prispôsobiť sa rýchlym zmenám na pracovnom trhu je výrazne vyššia u osôb s vyšším dosiahnutým vzdelaním. 
Oblasť, ktorá významne ovplyvňuje a v budúcnosti bude stále viac ovplyvňovať súlad medzi vzdelávaním a trhom práce je oblasť profesijno-kariérneho poradenstva. V súčasnosti možno konštatovať nedostatočnú transformáciu profesijného poradenstva na nové spoločensko-ekonomické podmienky, na prevratné zmeny vo svete práce.
 Profesijne poradenstvo v školstve má zásadný význam nielen na voľbu vzdelávacej cesty žiakov a študentov, ale aj na úspešný prechod absolventov škôl do praxe. Zvyšuje pravdepodobnosť ich úspechu, záujem o ďalšie vzdelávanie a ochotu rekvalifikovať sa, teda pripravenosť na zmenu zamestnania zodpovedajúcu situácii na trhu práce.
V súčasnej etape transformácie sociálno-ekonomického rozvoja spoločnosti vzrastá spoločenský význam profesijneho poradenstva, ktorého úlohou je podieľať sa na riešení aktuálnych problémov a rozporov v  oblasti výchovy a vzdelávania, najmä:
•	pri zabezpečovaní súladu medzi individuálnymi záujmami jednotlivcov a spoločenskými potrebami,
•	medzi zdrojmi pracovných síl a reálnou potrebou kvalifikovaných absolventov škôl na trhu práce,
•	medzi kvalifikačnými nárokmi na pracovníkov a ich profesijným (kvalifikačným) profilom,  
•	pri zvyšovaní produktivity výchovno-vzdelávacej, najmä však odbornej prípravy prehlbovaním súčinnosti školy so sociálnymi partnermi.
Jestvujúci systém profesijnej orientácie v SR má značné rezervy a vyžaduje si nové prístupy. Pretrvávajúcim problémom je nedostatočná koordinovanosť aktivít jednotlivých subjektov v oblasti profesijného poradenstva v rámci rezortu školstva, ako aj na  medzirezortnej úrovni. Dôležitým by malo byť,  aby sa nielen skoordinovali činnosti jednotlivých realizátorov tohto procesu, ale aby navzájom poznali svoje aktivity, aby ich zohľadňovali vo svojich činnostiach  a navzájom na seba nadväzovali.  
Profesijne poradenstvo musí byť súčasťou vzdelávacieho systému, nemožno ho považovať za jednorazovú udalosť, ale za proces, ktorý sa začína nástupom žiaka do školy a pokračuje nielen počas celej školskej dochádzky, ale po celý život každého jedinca. Škola musí poskytnúť žiakom – študentom nielen kvalitné a adekvátne vzdelanie, ale ich musí zároveň vybaviť dostatočnými vedomosťami a kompetenciami potrebnými pri voľbe ich  ďalšej vzdelávacej cesty alebo povolania a pri zmenách v priebehu celého ich života. Vzdelávanie a profesijne poradenstvo sú dva procesy, ktoré sa navzájom dopĺňajú. Na uľahčenie prechodu absolventov škôl do zamestnania je súčasne nevyhnutné vytvoriť v koordinácii vzdelávania a trhu práce také informačné prostredie, v ktorom by sa mohli dobre orientovať školy, vzdelávacie inštitúcie, absolventi škôl, zamestnávatelia a ďalší sociálni partneri, riadiaci zamestnanci, inštitúcie zaoberajúce sa profesijným poradenstvom, ako aj široká verejnosť reprezentovaná rodičmi a žiakmi. Základným predpokladom na splnenie tohto cieľa je predovšetkým vybudovanie fungujúceho systému výmeny, spracúvania a poskytovania informácií medzi rezortom ministerstva školstva a ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny. S týmto cieľom je treba: 
•	vytvoriť zjednotený informačný systém s presne definovanými výstupmi pre jednotlivé kategórie používateľov, v ktorom sa informácie spracovali a pravidelne poskytovali používateľom,
•	získavať informácie o vývoji ekonomických a profesijných skupín, o ponuke   a dopyte na trhu práce, o uplatnení absolventov škôl na trhu práce  a o vzdelávacej štruktúre,
•	podporiť rozšírenie poradenstva zameraného na voľbu povolania poskytovaním informácií produkovaných zjednoteným informačným systémom, aby zahŕňalo aj profesijno-kariérové poradenstvo,  poskytujúce služby klientom v priebehu ich celej profesijnej dráhy,
•	zabezpečiť, aby príprava na voľbu povolania bola zaradená ako súčasť povinnej časti vzdelávacích programov základných a stredných škôl.
Ďalším problémom, ktorý ovplyvňuje súlad medzi vzdelávaním a trhom práce, a ktorý významne ovplyvňuje zamestnanosť absolventov škôl, je skutočnosť, že zatiaľ sa neuskutočnili komplexné výskumné úlohy v oblasti základného a aplikovaného výskumu zameraného na vzdelávanie vo vzťahu k trhu práce. Z analýzy o stave výskumu odborného vzdelávania vo vzťahu k trhu práce  (v r. 1999 ju uskutočnilo Slovenské národné observatórium pre odborné vzdelávanie (NO), zriadené Európskou vzdelávacou nadáciou v Turíne) vyplýva, že  v rámci rezortu školstva (ako aj ostatných rezortov) sa zatiaľ  neuskutočnili komplexné výskumné  úlohy v oblasti základného a aplikovaného výskumu zameraného na vzťah odborného vzdelávania a prípravy k trhu práce. Oblasť vzdelávania sa neskúma ako celok so všetkými súvislosťami, ako uplatnenie absolventov vzhľadom na vzťah ich vzdelania k zamestnaniu, spôsobilosť absolventov atď. (niektoré rezorty uskutočnili analýzy uplatnenia absolventov SOU v svojej pôsobnosti, ako Ministerstvo výstavby                         a regionálneho rozvoja SR, Ministerstvo hospodárstva SR, Ministerstvo pôdohospodárstva SR).
Výskum v oblasti odborného vzdelávania uskutočnili aj ústredné organizácie MŠ SR, a to najmä Štátny pedagogický ústav a Štátny inštitút odborného vzdelávania. Výskumné úlohy prevažne aplikovaného výskumu boli zamerané najmä na analýzu, tvorbu, rozpracovanie a overovanie koncepčných otázok odborného vzdelávania a prípravy, ako aj na tvorbu, modernizáciu a inováciu základných pedagogických dokumentov, metodických príručiek, učebníc a učebných pomôcok. Ústav informácií a prognóz školstva sa vo svojej činnosti zameriaval najmä na spracúvanie analýz, vypracúvanie návrhov a prognóz rozvoja školstva a jeho riadenia, financovania, ako aj skúmanie uplatnenia absolventov vysokých škôl. 
Výskumné aktivity posledného obdobia, i keď veľmi cenné, ovplyvňuje absencia ucelenej výskumnej stratégie a prebiehali skôr  ad hoc, poznatky sú len čiastkové alebo veľmi všeobecné, bez podrobného rozpracovania. Nedostatočne je spracovaná najmä tá problematika, ktorá bezprostredne presahuje kompetencie ministerstva školstva, ako je vzťah vzdelávania k trhu práce, rozvoj ľudských zdrojov a iné. Doteraz nie sú dostatočne rozvinuté metódy prognózovania trhu práce a informácie o stave a prognózach trhu práce ovplyvňujú dopyt po vzdelávaní iba v malej miere.
Prognózovanie by sa malo zamerať na vypracúvanie pravidelne aktualizovaných krátkodobých i dlhodobých prognóz. Podkladom by malo byť niekoľko zdrojov informácií. Popri informáciách od zamestnávateľov o potrebách nových zamestnancov by sa mali využívať aj informácie o rozvojových zámeroch a projektoch v regiónoch, demografické prognózy a i., ktorých výsledky by sa mali poskytovať školám  a ďalším vzdelávacím inštitúciám. Spoločným cieľom by mal byť flexibilný vzdelávací systém, ktorý by prispel k stabilizácii zamestnanosti a viedol by k zavedeniu komunikácie medzi vzdelávaním a trhom práce. Nekoordinovanosť štruktúry vzdelávacej ponuky s trhom práce je v prvom rade dôsledkom nedostatočného využívania informácií získaných na základe monitorovania a analyzovania regionálneho trhu práce a nedostatočného využívania informácií o trhu práce pri tvorbe a zavádzaní vzdelávacích programov. Je preto dôležité, aby vznikol lepší systém výskumu a vývoja vo vzdelávaní, ktorý je podmienkou toho, aby sa školská politika uberala systémovejšie ako doteraz.
Rovnako považujeme za dôležité, aby sa MŠ SR zameralo vo svojich činnostiach vo väčšom rozsahu aj na otázky súvisiace s analýzami, výskumom odborného vzdelávania vo vzťahu k trhu práce. Bolo by potrebné, aby v rámci organizačnej štruktúry MŠ SR bol zriadený útvar, ktorý by sa zaoberal koordináciou týchto činností (Ministerstvo školstva, mládeže a telovýchovy ČR má  zriadené samostatné oddelenie analýz a stratégie, ktorého činnosti sa zameriavajú na analýzy, výskum a trh práce).
V rezorte školstva je profesijné poradenstvo nedostatočne zabezpečené zo stránky personálnej, finančnej a materiálnej. Platí to aj o odbornej pripravenosti profesijno-kariérnych poradcov, ktorú  treba inovovať. Odborná príprava týchto poradcov musí mať interdisciplinárny charakter, musí sa aktualizovať na novú sociálno-ekonomickú situáciu, nové potreby sveta práce a nové potreby ľudí vo svete práce. V našich podmienkach to znamená vytvoriť systém profesijného poradenstva so vzájomne prepojenými službami profesijných poradcov na školách (ZŠ, SŠ, VŠ), v poradniach a v úradoch práce.
V systéme profesijnej orientácie a poradenstva výchovný poradca na škole na škole významné miesto. Predpokladom vysokej úrovne a účinnosti jeho práce je zodpovedajúca profesionálna úroveň, odborná kvalifikácia, ktorá presahuje bežnú úroveň učiteľov, a preto je nevyhnutné ju zabezpečiť osobitnou formou špecializovaného funkčného vzdelávania. Žiaľ, v posledných rokoch sa špecifickej príprave výchovných poradcov na profesijno-kariérne poradenstvo nevenovala náležitá pozornosť a ani Vyhláška Ministerstva školstva SR č. 42/96 o ďalšom vzdelávaní pedagogických pracovníkov ju osobitne neuvádza a nešpecifikuje. Preto je potrebné:
•	rámcovo vymedziť koncepciu obsahu prípravy výchovných poradcov pre profesijno-kariérne poradenstvo ako osobitnú formu špecializovaného funkčného vzdelávania pedagogických zamestnancov (v súlade s §§ 3,5,7 vyhlášky MŠ SR č. 42/1996 o ďalšom vzdelávaní pedagogických pracovníkov a § 6 vyhlášky MŠ SR 43/1996 o výchovnom poradenstve),
•	zhodnotiť doterajší vývoj systému profesijno-karierneho poradenstva a kriticky analyzovať súčasný stav koncepcie výchovného poradenstva s osobitným zreteľom na postavenie a úlohy výchovných poradcov v oblasti profesijno-karierneho poradenstva (neujasnenosť kompetencií rezortov a inštitúcií je treba zosystemizovať),
•	inovovať odbornú prípravu profesijno-kariérnych poradcov vzhľadom na jej interdisciplinárny charakter, pričom musí pozostávať tak  z teoretickej, ako aj praktickej  výcvikovej zložky s využitím moderných informačných a komunikačných technológií (ďalej len ICT), internetu, PC programov, e-mailu,
•	počítať so spoluprácou medzi profesijno-kariérnymi poradcami rôznych inštitúcií, rôznych rezortov, využiť synergický efekt zo spolupráce, spracovať tréningové programy pre profesijno-kariérnych poradcov podľa špecializácie a pôvodnej kvalifikácie poradcu,
•	obohatiť koncepciu funkčnej prípravy výchovných poradcov o skúsenosti systémov profesijno-kariérneho poradenstva v krajinách EÚ, aby lepšie zodpovedala novým zmeneným sociálno-ekonomickým podmienkam, potrebám trhu práce a výchovno-vzdelávacej sústave.
Inovácia odbornej prípravy profesijno-kariérnych poradcov zefektívni profesijno-kariérne poradenstvo, čo sa praktický prejaví na zlepšení kompetencií mladých ľudí, zvýšení ich schopnosti zamestnať sa, v uľahčení ich integrácie do sveta práce. 
Z hľadiska profesijno-kariérneho poradenstva je osobitne významná Európska sociálna charta, ktorá zakotvuje právo na poradenstvo pri voľbe povolania. Európsku sociálnu chartu podpísal zástupca ČSFR v 1992, čím sú vlády Slovenskej republiky a Českej republiky zaviazané, že budú zabezpečovať a podporovať služby na pomoc všetkým osobám pri riešení problémov týkajúcich sa výberu povolania, zamestnania alebo postupu v ňom so zreteľom na osobné predpoklady a možnosti na trhu práce. 

Najzávažnejšie problémy

•	nedostatočná koordinácia a spolupráca v poradenských činnostiach;
•	spresniť kompetencie a spoluprácu v poradenských činnostiach medzi MŠ SR a MPSVaR SR a ostatnými inštitúciami pôsobiacimi v tomto procese;
•	vytvoriť medzirezortnú expertnú skupinu, ktorá pripraví koncepciu profesijnej orientácie  a poradenstva ako podklad pre legislatívu, politiku školstva a zamestnanosti, rozvoj medzirezortnej spolupráce v danej oblasti;
•	zriadiť útvar analýz, stratégie a trhu práce (podobne ako na MŠMT ČR);
•	poveriť zamestnanca MŠ SR koordinujúceho inštitúcie participujúce na poskytovaní poradenských služieb a na príprave relevalentných informácií;
•	slabé právne vedomie mládeže;
•	zvýšiť status výchovného poradcu na školách, riešiť priemerný úväzok vzhľadom na náročnosť úloh, ktoré by mal výchovný poradca plniť;
•	pripraviť opis profesie profesijno-kariérneho poradcu;
•	zaradiť problematiku profesijného poradcu do pedagogicko-organizačných pokynov;
•	zintenzívniť metodickú podporu a ďalšie vzdelávanie učiteľov a výchovných poradcov v oblasti prípravy žiakov a mládeže pri voľbe povolania na orientácie na trhu práce;
•	zaviesť služby profesijno-kariérneho poradenstva na vysokých školách;
•	informácie o profesiách a povolaniach;
•	informácie o uplatnení absolventov v praxi, o prognózach vývoja a zabezpečení spätného vplyvu na vzdelávací systém, informácie o trhu práce;
•	posilniť úlohu ÚIPŠ ako koordinátora informačného systému pre problematiku vzdelávania na trhu práce;
•	absencia systematického výskumu  vzťahu odborného vzdelávania a trhu práce:
•	spresniť metodiku monitorovania a prognózovania trhu práce, jeho aktualizácie, postup odovzdávania informácií a okruh ich odberateľov;
•	uskutočniť prieskum a analýzy nezamestnanosti mládeže so spätnou väzbou na vzdelávací systém;

Cieľom v tejto oblasti je poukázať na narastajúce problémy v otázke zamestnanosti mladých ľudí a ich uplatnenia sa na trhu práce. 

5. Občianska participácia detí a mládeže na spoločenskom a politickom živote

Rozvoj občianstva u mladých ľudí vyžaduje, aby preukázali svoje predpoklady s občianskou zodpovednosťou reagovať na významné civilizačné výzvy spoločenskej zmeny (demokratizácia, trhová ekonomika, európska integrácia a globalizácia), ktoré dnes stoja pred  spoločnosťou a súčasnou mladou generáciou. Občianska a politická participácia mladých ľudí rozširuje šance na spravodlivé, kompetentné, humánne  a prognostické zvládnutie spoločenskej zmeny.
V súčasnosti máme možnosť pozorovať široké občianske hnutie zamerané aj na  občianske práva detí a mládeže, na ich kvalitnejšiu legislatívnu ochranu a podporu. Ide o také občianske práva, ktoré ešte nie sú všeobecne rešpektované v zákonoch a kultúre spoločenského života jednotlivých krajín Európskej únie alebo krajín, ktoré sa k nej pridružujú.
Konkrétne to značí, že aj v súčasnosti prebieha na Slovensku spoločenský zápas:
a) o bezprostredný prístup dospievajúcich mladých ľudí k občianskym, politickým a sociálnym právam (napr. volebné právo od 17 rokov), ale aj o ich zodpovednosť za činy (trestnoprávna zodpovednosť od 14 rokov),
b) o participáciu na rozhodovacích procesoch, t. j. mobilizovanie mladých ľudí, aby   uplatňovali svoje občianske a politické práva.
V oboch tendenciách zohrávajú významnú úlohu občianske združenia detí a mládeže. Podstatou poslania mládežníckeho hnutia nie je teda iba zabezpečovať prístup k niektorým sociálnym vymoženostiam v oblasti  záujmových aktivít vo voľnom čase, ale posilňovať občianske a politické práva mládeže prostredníctvom najrozličnejších foriem jej participácie na občianskom a politickom živote konkrétnej spoločnosti. 
Z hľadiska týchto tendencií je pochopiteľné, že občianska i politická participácia mladých ľudí sa rozvíja aj s poslaním artikulácie (vyslovenia a objasnenia), legitimizácie (verejného uznania oprávnenosti) a napokon legalizácie (zákonného zakotvenia medzi úlohy a povinnosti štátu a obce) uspokojovania sociálnych a kultúrnych potrieb a záujmov  mladých ľudí.
Pri tom sa v súčasnosti uplatňujú tieto inštitúty:
A. Národná rada mládeže ako strešná organizácia (RMS) zastupujúca  existujúcu pluralitu politických, záujmových, konfesionálnych občianskych združení detí a mládeže  ako partner príslušného štátneho orgánu zodpovedného za formovanie koncepcie štátnej starostlivosti o deti a mládež (MŠ, Rada vlády pre deti a mládež), ktorého hlas by sa mal rešpektovať pri stanovovaní priorít mládežníckej politiky a jej finančnom zabezpečení.
B. Školské mládežnícke rady na stredných a vysokých školách ako štruktúra poskytujúca možnosť získavania praktických skúseností participatívneho alebo angažovaného demokratického občianstva v konfrontácii s verbálnou výchovou a vzdelávaním k občianstvu vo viacerých všeobecných (história) i špecifických (občianska výchova) učebných predmetoch.
C. Detský a mládežnícky parlament (mestská rada mládeže) v mestách a obciach, ktoré zastupujú všetky mládežnícke subjekty a všetkých mladých ľudí v nich žijúcich, aby bolo počuť hlas mládeže na pôde obecného, miestneho alebo mestského zastupiteľstva, ktorého rozhodovanie sa s posilnením ich kompetencií dotýka najširšieho okruhu životných otázok.
D. Parlamentný deň mládeže (forma vypočutia mládeže) ako nástroj bezprostredného kontaktu najreprezentačnejšie vybratých  zástupcov mládeže krajiny s poslancami Národnej rady Slovenska umožňujúci verejnú artikuláciu záujmov a potrieb mládeže  a súčasne ako forma oboznámenia sa mladých voličov s poslaním a fungovaním najvyššieho zákonodarného orgánu krajiny.
E. Správa o situácii mládeže v spoločnosti (Biela kniha o mládeži a mládežníckej politike) predstavuje možnosť sústrediť v istom období (raz za 4 roky) všetky dostupné informácie o živote mladých ľudí v krajine, charakteristiku podmienok ich pripravenosti reagovať na aktuálne i perspektívne požiadavky rozvoja celej spoločnosti, formulácie očakávaní najbližších trendov v zdravotnom, demografickom, sociálnom a politickom profile mládeže.
V Slovenskej republike je podľa údajov MV SR zaregistrovaných cca 330 občianskych združení s celoslovenskou a regionálnou úrovňou, ktoré majú v predmetnej činnosti prácu s deťmi a mládežou. Ich pôsobeniu pripisuje spoločnosť veľký význam, pretože ich považuje za jeden z faktorov, ktoré môžu výrazne prispievať k rozvoju osobnosti mladých ľudí a aj ovplyvňovať ich životný štýl. 
Členovia občianskych združení detí a mládeže zohrávajú významnú úlohu v rozvoji participácie mládeže na živote obce alebo mesta. Výskum mládeže krajských miest demonštruje, že spomedzi členov občianskych združení detí a mládeže sa častejšie nachádzajú aktivisti pôsobiaci v občianskom a spoločenskom živote slovenských miest. 
Existencia detských a mládežníckych organizácií nie je v súčasnosti stabilná. Niektoré z nich priebežne menia svoj program, zanikajú alebo vznikajú nové. Tvorba štruktúry občianskych združení detí a mládeže, resp. mimovládnych organizácií, nie je ani zďaleka skončená. Dominujú združenia športového a kultúrneho zamerania. Na svoje tradície nadväzujú združenia konfesionálnej orientácie a skautské hnutie. 
Tzv. tretí sektor zastúpený Grémiom tretieho sektora v Slovenskej republike sa stále profiluje aj z hľadiska zamerania na vekové,  sociálne i záujmové skupiny mládeže, charakteru, šírky pôsobenia aj vnútorného systému  činnosti. Spresnenie týchto prvkov má svoj nezanedbateľný praktický význam aj kvôli optimalizácii mechanizmov prideľovania štátnych dotácií a ďalších príspevkov na činnosť detských a mládežníckych občianskych združení. 
Oficiálne štatistiky UIPŠ – oddelenia ISOM k 31.12. 1998 podchytili 68 občianskych združení detí a mládeže, ktoré mali spoločne 153 980 členov do 26 rokov. Ich podiel sa pohybuje na úrovni 15,2 %. Z nich 77 043 malo do 15 rokov. Z hľadiska sociálneho postavenia bolo stredoškolákov 26 714 a vysokoškolákov 22 904. Prevažujú žiaci základných škôl (71 091) a zamestnanci (53 561). Pozoruhodné zistenie je, že približne 3 480 členov občianskych združení detí a mládeže má vedecké a 20 677 dokončené vysokoškolské vzdelanie. Občianske združenia detí a mládeže majú 6 003  pracovníkov, z ktorých je 3 689 žien. Pritom však iba 199 je interných a 632 externých pracovníkov,  5 157 patrí do kategórie dobrovoľníkov. Občianske združenia detí a mládeže zorganizovali 8 777 podujatí, na ktorých sa spoločne zúčastnilo 173 768 účastníkov. Obdobne sa pripravilo 473 podujatí v oblasti zahraničných výmen, na ktorých sa zúčastnilo 3 614 mladých ľudí.
Pritom u mladých ľudí prevláda nízka organizovanosť v detských a mládežníckych organizáciách (podľa údajov z roku 1999 je to iba 6, 1%). 
Tento stav je dôsledkom nie dobrých materiálno-technických  a priestorových podmienok na ich činnosť.
Zo štátneho rozpočtu prostredníctvom Ministerstva školstva SR dostávali detské a mládežnícke združenia približne 35-45 miliónov Sk ročne prostredníctvo Programov ochrany a podpory detí a mládeže a dotácií na základnú spolkovú činnosť. V rokoch 1995 – 2000 sa objem finančných prostriedkov na túto podporu pohyboval v rozmedzí od 40 do 58 miliónov Sk, avšak veľký objem prostriedkov sa použil na rôzne aktivity škôl, školských zariadení a občianskych združení, ktoré s deťmi a mládežou pravidelne a systematicky nepracovali. V roku 2000 sa situácia radikálne zmenila, keď MŠ SR prijalo koncepciu podpory pravidelnej a systematickej práce s deťmi a mládežou v občianskych združeniach detí a mládeže.
Problémom nízkej organizovanosti detí a mládeže v občianskych združeniach je aj relatívne slabá informovanosť o ich činnosti, ale aj skutočnosť, že obsah práce nie vždy zohľadňuje potreby a záujmy detí a mládeže.     
Občianske združenia sú založené na základe dobrovoľníkov, u ktorých o úrovni angažovanosti i samotnej práce rozhoduje najmä motivácia na túto činnosť, menej už profesionálne zamestnanie, resp. vedomosti. Občianske združenia splnia predovšetkým svoju spoločenskú, menej už výchovnú funkciu. Ukazuje sa potreba získať pracovníkov, ktorí sa špecializujú na formatívne pôsobenie na mládež mimo štátnych inštitúcií. V súčasnosti majú títo pracovníci na vzdelávanie k dispozícii iba inštitúcie, ktoré sa orientujú na profesijnu prípravu odborníkov. Tie sú vhodné pre pracovníkov občianskych združení iba čiastočne. Pritom v súčasnosti v SR nepôsobí inštitúcia, napr. inštitút mládeže, ktorá by sa cielene orientovala na prípravu pracovníkov pre prácu s mládežou v rámci tretieho sektora. 

Najzávažnejšie problémy

•	nie je legislatívne spracovaný proces vytvárania podmienok na stabilizáciu a efektivitu nových foriem občianskej a politickej participácie mládeže (napr. parlamentný deň mládeže, mestské rady mládeže);
•	koordinácia činnosti jednotlivých občianskych združení detí a mládeže s ostatnými subjektmi tretieho sektora (ale aj štátnych inštitúcií) pôsobiacimi v oblasti práce s mládežou;
•	nedostatočná poznávacia a analyticko-koncepčná pozornosť postmoderným formám participácie detí a mládeže, ako je internet a e-mailové kontaktovanie a utváranie kybernetických spoločenstiev mládeže rozličného zamerania; 
•	nízka racionalita a efektívnosť spolupráce  združení detí a mládeže s rôznymi  inštitúciami pôsobiacimi pri pedagogickej príprave  mladých ľudí na prácu s deťmi a mládežou;
•	nedostatočné zastúpenie mladých ľudí vo verejnom a politickom živote miest a obcí SR;

Cieľom v tejto oblasti je vymedzenie a presadenie nových možností občianskej a politickej participácie mládeže v živote celej spoločnosti, ale najmä v regiónoch SR, mestách a na vidieku.

6.  Práva detí a mládeže

	V roku 1999 si svetová verejnosť pripomenula 10. výročie prijatia Dohovoru o právach dieťaťa (ďalej Dohovor) valným zhromaždením OSN (20. 11. 1989). Dohovor vstúpil do platnosti 2. 9. 1990. Česká a Slovenská Federatívna Republika podpísala Dohovor 30. 9. 1990. Do platnosti vstúpil 2. 2. 1991 na základe súhlasu federálneho zhromaždenia a ratifikácie prezidentom republiky. Slovenská republika je Dohovorom viazaná od 1. 1. 1993. 
Dokumenty k Dohovoru uvádzajú štyri základné skupiny práv dieťaťa. Ide o práva:
a)	právo na život
b)	právo na identitu
c)	právo na ochranu
d)	právo slobody prejavu, občianskej a politickej participácie na riešení úloh spoločnosti.
Prvú skupinu predstavujú práva na prežitie. Sem je zaradené právo každého dieťaťa na
život, právo na zaistenie zdravotného stavu najvyššej dosiahnuteľnej úrovne i právo na dostatočnú životnú úroveň.
	Do druhej skupiny patrí právo dieťaťa na rozvoj. Ide o právo na informácie, právo na vzdelanie, právo na voľný čas i odpočinok. Patrí sem i právo dieťaťa na slobodu myslenia      a náboženstva a právo na slobodu prejavu.
	Tretiu skupinu tvoria ochranné práva, ktoré smerujú jednak k poskytovaniu ochrany pred porušením práv uvedených v Dohovore, jednak k ochrane pred hospodárskym vykorisťovaním, všetkými ostatnými formami vykorisťovania, pred narkotikami a psychotropnými látkami. Osobitné články sú venované ochrane pred sexuálnym zneužívaním, pred obchodovaním s deťmi, pred krutým a neľudským zaobchádzaním a pred zneužitím justície. Osobitná pozornosť sa  venuje aj právu poznať svojich rodičov a právu na ich starostlivosť. Ďalej ide o právo na zachovanie totožnosti vrátane štátnej príslušnosti.
	Do štvrtej skupiny patria participačné práva. Ide o práva, ktorými je dieťaťu dané slobodne sa vyjadrovať ku všetkým záležitostiam, ktoré sa ho dotýkajú. Do tejto skupiny patrí aj právo na slobodu združovania a pokojného zhromažďovania.
	V právnom poriadku Slovenskej republiky nie sú základné práva dieťaťa samostatne kodifikované – neexistuje ani jeden zákon o detských právach. Základ právneho postavenia dieťaťa je daný v Listine základných práv a slobôd v Ústave SR. Základné práva a slobody tam zakotvené patria každému – teda aj dieťaťu ako ľudskej bytosti. Okrem toho Ústava SR zakotvuje aj princíp osobitnej ochrany detí a mládeže, a to v článku 41, ods. 1: Zaručuje sa osobitná ochrana detí a mladistvých. Konkretizácia právnej ochrany detí sa premieta do celého súboru právnych predpisov (napr. Zákon o rodine, ktorý s novelami platí od roku 1964; zákon č. 195/1998 o sociálnej pomoci; zákon NR SR č. 193/1994 Z. z. o prídavkoch na deti a o príplatku k prídavkom na deti; zákon NR SR č. 238/1998 Z. z. o pestúnskej starostlivosti a o príspevkoch pestúnskej starostlivosti; zákon NR SR č. 300/1999 Z. z. o príspevku na bývanie a v ďalších).      
Vláda Slovenskej republiky uznesením č. 438 zo 14. 6. 2000 zriadila Slovenský výbor pre práva dieťaťa, čím sa naplnila jedna z požiadaviek Dohovoru. V Slovenskej republike dosiaľ chýbal osobitný orgán, ktorý by vykonával dohľad nad dodržiavaním práv detí a plnil ďalšie úlohy, ktoré pre Slovenskú republiku vyplývajú z medzinárodných dohovorov v oblasti práv detí.
Ťažisko procesu realizácie práv dieťaťa tvoria výchovné procesy a dobrovoľná podpora spoločnosti. Tie predstavujú najperspektívnejšiu cestu postupnej, dlhodobej humanizácie a demokratizácie spoločnosti. To znamená, že plnenie detských práv nemôže byť jednorazový akt, ale  dlhodobý proces. 
 	Dodržiavanie práv dieťaťa pozitívne hodnotí 39,1% mladých ľudí, 16,9% je toho názoru, že práva dieťaťa sa u nás nedodržiavajú. Až 60 % populácie dospelých je spokojných s dodržiavaním práv dieťaťa.    
 	Poznatky o ľudských právach a právach dieťaťa sú zaradené do spoločenskovednej časti štandardov základného vzdelávania. Konkrétny obsah je rozpracovaný v obsahu učebných predmetov občianska výchova a etická výchova. Aj napriek tomu sú žiaci základných a stredných škôl, ale aj učitelia, vychovávatelia, rodičia i sociálni pracovníci nedostatočne oboznámení s princípmi a konkrétnym obsahom Dohovoru. V praxi sa to prejavuje porušovaním práv detí v niektorých rozvodových konaniach, necitlivými rozhodnutiami pri umiestňovaní detí z problémových rodín do detských domovov, prehliadaním týrania a zanedbávania detí a mladistvých, malou pozornosťou k názorom detí v niektorých rodinách a výchovno-vzdelávacích zariadeniach. 
Medzi štátne orgány a inštitúcie, ktoré by v SR mali zabezpečovať ochranu detí a mládeže a ich práv, patrí  jeden špeciálny inštitút, jestvujúci v  mnohých demokratických štátoch – OMBUDSMAN pre práva detí. Mal by to byť nezávislý štátny orgán kontroly výkonu štátnej moci ustanovený na základe ústavy alebo zákona s právomocou prešetrovať z vlastnej iniciatívy alebo prostredníctvom sťažností občanov nezákonnosť alebo neústavnosť v činnosti vlády, ministerstiev a ostatných orgánov verejnej správy a ich štátnych úradníkov. Činnosť ombudsmana spočíva v prijímaní sťažností na činnosť správnych orgánov, úradníkov a zamestnancov a na základe jeho nálezov v rozhodnutí, či sťažnosť občana je oprávnená, alebo nie. Ombudsman je oprávnený uskutočňovať šetrenia a odporúčať opravné opatrenia. V jeho právomoci je verejne vyslovovať svoj názor cez všetky médiá a poukazovať takýmto spôsobom na všetky zistené nedostatky. Ďalej má spojenie s parlamentom či osobitným výborom parlamentu a má povinnosť vypracúvať správy a predkladať ich parlamentu. Ombudsman však nemá sankčnú právomoc, nie je oprávnený meniť alebo pozastaviť výkon rozhodnutia štátnej správy.

Najzávažnejšie problémy:

•	absencia systému permanentného informovania dospelých o zásadách a ustanoveniach Dohovoru tak, ako aj deti;
•	dosiaľ nie je zriadený inštitút ombudsmana pre deti a mládež;
•	do legislatívnej činnosti dotýkajúcej sa problematiky detí a mládeže sa aktívne nezapájajú aj detské a mládežnícke organizácie a združenia;

Cieľom v tejto oblasti je oveľa širšie ako dosiaľ zabezpečiť právnu výchovu, osvetu a informovanosť mladej generácie, ale aj učiteľskej a rodičovskej verejnosti v oblasti práv dieťaťa a poznatkov  Dohovoru.