Príloha č. 1
										
Princípy riešenia starých environmentálnych záťaží – odporučenia pre návrh zásad zákona

     Ministerstvo životného prostredia SR riešilo v roku 2000 v spolupráci s Kanadou projekt zameraný na tvorbu legislatívy v oblasti riešenia starých environmentálnych záťaží. Výsledkom projektu sú  nasledovné návrhy a odporúčania základných zásad, ktoré je možné využiť ako podklad pre prípravu právneho predpisu pre riešenie starých environmentálnych záťaží.

Princíp "znečisťovateľ platí" 
Tento princíp je nespochybniteľný a do budúcnosti musí byť jednoznačne uplatňovaný ako základný princíp pri určovaní zodpovednosti za spôsobenú kontamináciu. 
V podmienkach Slovenska zavedenie a uplatňovanie tohoto princípu pri určovaní zodpovednosti za staré ekologické záťaže je značne problematické, a to najmä z týchto dôvodov: 
-	pred privatizáciou bol jediným vlastníkom štát. Pri uplatnení tohoto princípu by štát bol hlavnou "zodpovednou osobou" za kontamináciu, čo by v súčasnej ekonomickej situácii znamenalo zmrazenie procesu odstraňovania starých environmentálnych záťaží 
-	od začiatku procesu privatizácie došlo v mnohých lokalitách viackrát k zmene vlastníkov. Pri uplatňovaní princípu "znečisťovatel' platí" sa bude musieť určiť podiel každého vlastníka na kontaminácii územia. Takéto dokazovanie bude finančne i časovo náročné, naviac komplikované tým, že veľa subjektov (potenciálnych znečisťovateľov) už neexistuje. 

Princíp "zvýhodnený platí"
Ide o princíp, podľa ktorého by zodpovednosť za kontamináciu územia bola uložená tomu, kto mal, resp. bude mať z danej lokality (výroby, aktivity) úžitok. Tento princíp by mal byť kombinovaný s princípom "znečisťovateľ platí", najmä pri určovaní zodpovednosti za staré ekologické záťaže. Pri definovaní tohoto termínu a návrhu na jeho zavedenie do legislatívy sa nedosiahla v danej etape jednoznačná zhoda a bude si vyžadovať ďalšie diskusie a rozpracovanie. 
Kto by mal byť zodpovedný za spôsobenú kontamináciu 
Pracovná skupina sa zhodla v názore, že priamou zodpovednosťou za nápravu kontaminovaného územia by mal byť jednoznačne zaviazaný terajší vlastník pozemku, na ktorom bola kontaminácia zistená. Tato zodpovednosť spočíva v tom, že: 
-	vlastník pozemku bude zodpovedný za preukázanie stavu znečistenia lokality 
-	vlastník pozemku musí "odštartovať" proces nápravy kontaminovaného uzemnia 
-	vlastník pozemku rieši zodpovednosť za spôsobenú kontamináciu lokality vo vzťahu k pôvodcovi znečistenia, a to dohodou alebo súdnou cestou,
-	v prípade určenia viacerých "zodpovedných osôb" za kontamináciu, je potrebné hľadať konsenzus na základe spoločnej/dobrovoľnej dohody. Pre takýto prípad sa navrhuje nasledovný postup: 
a.	štátna správa vyzve "zodpovedné osoby" aby v stanovenom termíne uzavreli
vzájomnú dohodu o spoločnom financovaní všetkých prác,
b.	ak sa v stanovenom termíne "zodpovedné osoby" nedohodnú na podiele 
zodpovednosti štátna správa ich vyzve, aby v stanovenej lehote podali dôkaz o podaní návrhu na súd o určenie podielu zodpovednosti.
 
Zodpovednosti môže byť subjekt zbavený v prípade ak: 
-	v kúpno-predajnej zmluve uzavretej pri nadobudnutí majetku prevzal zodpovednosť za kontamináciu predajca (bývalý vlastník)
-	zodpovednosť za kontamináciu z minulosti prevezme štát (rozhodnutím vlády), napr. pri vstupe zahraničného kapitálu 
-	ak inak rozhodne nezávislý súd 
-	vlastník pozemku preukáže zodpovednosť za kontamináciu jeho pôvodcovi.
 
V ktorých prípadoch by mal byt' za kontamináciu zodpovedný štát 
V zákone by mali byť vymenované výnimočné okolnosti, kedy štát berie na seba zodpovednosť za kontamináciu územia. Navrhujú sa nasledovne prípady: 
- vojnové škody 
- vojenské objekty a aktivity 
- objekty/aktivity štátnych podnikov 
- živelné katastrofy 
- ak štát dobrovoľne prevezme na seba zodpovednosť za iný subjekt ( pri vstupe zahraničného
  kapitálu, ak majiteľ' pozemku nie je známy a pod.)
- za prípady, kedy sa mu to preukáže.

Zodpovednosť za kontamináciu pri vstupe zahraničných investorov 
Pri vstupe zahraničných investorov vláda svojim rozhodnutím vo viacerých prípadoch prevzala na seba zodpovednosť za odstránenie ekologických škôd z minulosti bez ohľadu na to kto kontamináciu spôsobil (napr. lokality po bývalej Sovietskej armáde, Volkswagen Bratislava, Motorola Piesťany, VSŽ Košice). Ide o nesystémový prístup, ktorý je síce spravodlivý voči zahraničnému investorovi, avšak na druhej strane vytvára nerovnaké podmienky voči domácemu investorovi, ktorého znevýhodňuje. 
Napriek tomu, pri vstupe významného investora je potrebné ponechať právo rozhodovať vláde SR. V zákone je však potrebné zakotviť povinnosť vykonania medzinárodného auditu akceptovaného oboma stranami, ktorý bude obsahovať vyčíslenie nákladov na nevyhnutné opatrenia. Audit musí byť vykonaný pred rozhodnutím vlády. 

Princíp hľadania spoločensky prijateľnej miery rizika
Tento princíp vyjadruje skutočnosť, že dosiahnutie "nulového rizika" (napr. absolútne odstránenie znečistenia) nie je vždy z hľadiska životného prostredia nevyhnutné a je obvykle spojené s neprimeranými nákladmi. Za prioritu sa považuje sanácia tých starých ekologických zaťaží, ktoré predstavujú riziko pre ľudské zdravie a životné prostredie. Pritom miera záväznosti a nevyhnutné opatrenia sa stanovujú na základe hodnotenia rizík (riziková analýza). 

Potreba vykonania ekologických auditov
V súvislosti s potrebou vytvorenia informačného systému kontaminovaných lokalít, bude potrebné v zákone zakotviť povinnosť vypracovať na náklady vlastníka pozemku na ktorom sa nachádza potenciálny zdroj znečistenia ekologicky audit, a to: 
-	všeobecný - do stanoveného termínu 
-	pri každej zmene vlastníckych vzťahov 
-	pri zmene technológie výroby 
-	na základe rozhodnutia orgánu štátnej správy za presne vymedzených podmienok.
Pre vypracovanie ekologického auditu musí byť pripravená smernica, ktorá vymedzí 
rozsah požiadaviek a informácií, ktoré musí audit obsahovať. 

Zriadenie objektívneho/nezávislého poradného orgánu 
Problematika zisťovania kontaminácie, rizikovej analýzy a vykonávania nápravných opatrení je na Slovensku pomerne nová. Z odborného hľadiska ide o náročnú problematiku, ktorá vyžaduje široký rozsah skúseností z viacerých vedných odborov. 
Skúsenosti zo zahraničia ukazujú, že pre rozhodovací proces je užitočné, aby povoľovací orgán pri rozhodovaní o sanačných opatreniach mal možnosť konzultovať, resp. vyžiadať si odborné stanovisko od nezávislého odborného orgánu. Dobré skúsenosti v tomto smere majú v Holandsku a Dánsku. 
V našich podmienkach je potrebné diskutovať o potrebe a možnostiach vytvorenia takéhoto objektívneho poradného orgánu pri Ministerstve životného prostredia SR, ktorý by na požiadanie povoľujúceho orgánu poskytoval odbornú pomoc orgánom štátnej správy v rámci povoľovacieho procesu a v prípade požiadavky aj pre investorov. V tomto bode sa v danej etape riešenia nedospelo k jednoznačnému záveru. 

Rozhodovací proces a mechanizmus kontroly 
Z doterajšej diskusie vyplynuli nasledovne závery a odporúčania: 
- v súčasnosti sa na vydanie rozhodnutia o nápravných opatreniach využíva § 27 zákona č. 138/1973 Zb. o vodách napriek tomu, že ustanovenie tohoto zákona sa vzťahuje iba na prípady havarijného zhoršenia akosti vôd 

- hlavným problémom v súčasnosti je nejednotnosť postupu orgánov štátnej správy pri určovaní cieľových hodnôt sanácie 

- v novom právnom predpise je potrebné určiť orgán, ktorý bude mať právo v prípade znečistenia resp. podozrenia zo znečistenia: 
a/ nariadiť prieskum znečistenia 
b/ vyjadriť sa k výsledkom vstupného auditu 
c/ vyjadriť sa k výsledkom rizikovej analýzy 
d/ posúdiť a vyjadriť sa k monitorovacím systémom 
e/ vyjadriť sa ku komplexnému projektu sanácie a vydať rozhodnutie na všetky druhy prác 
f/ udeľovať sankcie za nedodržiavanie podmienok rozhodnutia . 

- pre rozhodovanie o kontaminovaných územiach by mal byť určený jeden kompetentný orgán štátnej správy, a to orgán štátnej vodnej správy. Toto odporúčanie je potrebne zosúladiť so smernicou IPPC 

- právo vykonávať kontrolu v priebehu sanačných prác bude mať orgán štátnej správy a Slovenská inšpekcia životného prostredia v zmysle platných predpisov 

-  po ukončení sanácie by orgán štátnej správy mal vydať „certifikát súladu“. Podkladom pre
vydanie tohoto dokumentu by mal byť záverečný audit vykonaný firmou, ktorú určí orgán štátnej správy po dohode s investorom. Náklady na jeho vypracovanie bude znášať 
investor

- do právneho predpisu je potrebné zakotviť povinnosť zasielať údaje z monitoringu kontaminovaných lokalít orgánu štátnej správy a inštitúcii zodpovednej za tvorbu centrálnej databázy kontaminovaných lokalít 

- zoznam tých, ktorí musia vykonať' vstupný audit musí vypracovať' štátna správa. Podkladom pre takýto zoznam môže byt' pripravovaná databáza potenciálnych zdrojov znečistenia a zhodnotenie potenciálneho rizika podľa dánskeho systému GeoEnviron 

- do právneho predpisu je potrebne zakotviť donucovacie nástroje - sankcie pre toho kto nebude plniť rozhodnutia orgánu štátnej správy 
Definovanie pojmu "kontaminovaná lokalita" 
V súčasnej legislatíve pojem "kontaminovaná lokalita" nie je definovaný. Pracovná skupina navrhuje vychádzať z definície pojmu "environmentálna záťaž", ktorá je uvedená v "Návrhu metodického postupu na identifikáciu a prieskumu znečistenia a sanáciu znečistených území" (Envigeo s.r.o. Banská Bystrica, 1999). Podľa tohoto návrhu environmentálna záťaž je definovaná ako úroveň znečistenia, kedy nemožno vylúčiť negatívne účinky na zdravie človeka, alebo jednotlivé zložky životného prostredia (napr. prírodné zdroje, ekosystémy). Súčasťou návrhu sú limity znečistených zemín a podzemnej vody uvedené v dvoch kategóriách ako indikačné a intervenčné kritéria. Pri prekročení intervenčných kritérií sa navrhuje, aby lokalita bola zaradená medzi kontaminovane územia.