Predkladacia správa

Na rokovanie vlády Slovenskej republiky sa predkladá návrh  Ústavnoprávneho výboru Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 185/2002 Z. z. o Súdnej rade Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.

Zámerom predloženého návrhu zákona je upraviť odmeňovanie členov súdnej rady, ktorá by mala byť porovnateľná s postavením verejných funkcionárov iných ústavných orgánov verejnej moci a upresniť niektoré ustanovenia zákona, čím sa zosúlaďujú s príslušnými článkami Ústavy Slovenskej republiky a sú kompatibilné s niektorými osobitnými zákonmi (zákonom o štátnej službe a Zákonníkom práce).

Závažnou navrhovanou zmenou je úsilie navrhovateľa zrušiť inštitút podpredsedu súdnej rady z dôvodu zosúladenia § 5 zákona s čl. 141a Ústavy Slovenskej republiky. Súdna rada je ústavným orgánom, ktorej mechanizmus riadenia je v ústave uvedený, pričom inštitút podpredsedu súdnej rady Ústava Slovenskej republiky nekonštituuje. Podľa čl. 141a Ústavy Slovenskej republiky súdnu radu tvoria predseda a jej ďalší členovia.

Zámerom navrhovanej právnej úpravy je aj  zabezpečiť právo  člena súdnej rady hlasovať za návrh alebo proti návrhu bez možnosti zdržať sa hlasovania.

V súčasnej právnej úprave nie je upravené poskytovanie osobitnej odmeny za výkon funkcie člena súdnej rady. Navrhovateľ chce v návrhu zákona zmenou a doplnením § 8 zosúladiť znenie zákona s  Ústavou SR a tým zrovnoprávniť postavenie členov súdnej rady v odmeňovaní s ostatnými orgánmi verejnej moci. 

Predkladateľ si k predloženému návrhu uplatňuje nasledujúce pripomienky:

K čl. I:

K bodu 2: 
Navrhované znenie § 5 považujeme za problematické, a to predovšetkým z praktického hľadiska. Vychádzame totiž z predpokladu, že vedenie zasadnutia Súdnej rady v sebe môže zahŕňať aj prípravu na toto zasadnutie a vykonanie ďalších úkonov predchádzajúcich samotnému zasadnutiu. Nakoľko pred zasadnutím nemusí byť zrejmé, ktorí členovia Súdnej rady sa ho skutočne zúčastnia a ktorý z nich teda bude poverený jeho vedením, je navrhované znenie podľa našej mienky spôsobilé vyvolať v praxi pre členov Súdnej rady istú mieru organizačného nepohodlia. Uvedené platí predovšetkým vo svetle skutočnosti, že nenachádzame naliehavý právny alebo iný dôvod pre zmenu súčasného stavu.

K bodu 4: 
Navrhovateľ v navrhovanom znení § 6 ods. 6 predpokladá, že kvórum naďalej tvoria všetci členovia Súdnej rady a že zdržanie sa hlasovania má za následok neplatnosť hlasovania. Zrušenie možnosti zdržať sa hlasovania tak nemá žiadne praktické opodstatnenie, pretože člen Súdnej rady, ktorý nebude chcieť podporiť jeden alebo druhý postoj k predmetu hlasovania tak môže urobiť jednoduchým „zneplatnením svojho hlasovania“, bez toho, aby to akokoľvek ovplyvnilo aritmetiku hlasovania. Inými slovami, zrušenie predmetnej možnosti by mohlo mať bezprostredný vplyv na činnosť Súdnej rady iba v prípade zmeny potrebnej väčšiny na väčšinu všetkých platných hlasov, s prípadným vymedzením nevyhnutného počtu takýchto hlasov (napr. nadpolovičná väčšina zo všetkých).

K bodu 5: 
Považujeme za vhodné precizovať náležitosti a formu „riadneho“ ospravedlnenia ustanoveného v § 8 ods. 3, napríklad v hrubých rysoch, v podobe „predchádzajúceho písomného ospravedlnenia“, alebo  „písomného ospravedlnenia predloženého bez zbytočného odkladu“. 

K bodu 6: 
Navrhované ustanovenie § 26 ods. 1 písm. c) je v nesúlade so súčasným znením § 27 zákona o Súdnej rade v tom, že zužuje dostupné možnosti odvolať člena Súdnej rady zvoleného sudcami. Podľa platného právneho stavu nepodlieha právo sudcov odvolať nimi zvoleného člena Súdnej rady žiadnym materiálnym obmedzeniam. Bez úpravy § 27 zákona o Súdnej rade by prijatím navrhovaného ustanovenia došlo k zásadnej vnútornej rozpornosti, kedy by na jednej strane bolo členov Súdnej rady možné odvolať len na základe taxatívne vymedzeného dôvodu, ale na strane druhej by sudcovia mohli nimi zvoleného člena Súdnej rady odvolať aj z iného dôvodu, resp. bez dôvodu.

Uvedené samozrejme neplatí, ak by bol prijatý výklad, že § 27 iba precizuje uplatnenie § 26 ods. 1 písm. c) a zároveň že príslušný orgán síce môže člena Súdnej rady odvolať len ak je splnený zákonom stanovený dôvod, ani v takom prípade tak ale učiniť nemusí. Takýto mechanizmus, predpokladaný čl. I bodom 7. návrhu zákona považujeme za nesprávny. Ak totiž zákon taxatívne vymedzí dôvod zániku funkcie, pre uváženie orgánu, či člena Súdnej rady naozaj odvolá neexistuje žiadne opodstatnenie. Inými slovami, ak zákon výslovne vymedzí dôvod odvolania (a navyše v podobe právoplatného odsudzujúceho rozsudku pre trestný čin), v prípade, že tento dôvod nastane by buď (i) malo dôjsť k zániku funkcie ex lege alebo by (ii) ingerencia menujúceho orgánu mala mať iba notariálnu povahu.

Bez ohľadu na uvedené nepovažujeme za vhodné viazať možnosť sudcov odvolať nimi zvoleného člena Súdnej rady na právoplatný trestný rozsudok. Zatiaľ čo v prípade členov Súdnej rady menovaných vládou, parlamentom a prezidentom sa taxatívne vymedzenie dôvodov odvolania javí ako prípustná forma ochrany ich nezávislosti, v prípade členov zvolených sudcami je v rozpore s filozofiou poslania Súdnej rady ako orgánu sudcovskej samosprávy sui generis.

K bodu 7:
Navrhované znenie § 26 ods. 3 považujeme za duplicitné, vzhľadom na skutočnosť, že v čl. 141a Ústavy Slovenskej republiky je už ustanovené, že člena súdnej rady môže odvolať len ten orgán, ktorý ho do funkcie vymenoval alebo zvolil.

S bodmi 2, 4, 6 a 7 teda zásadne nesúhlasíme a žiadame ich vypustiť.

Vzhľadom na vyššie uvedené odporúčame vláde Slovenskej republiky vyjadriť s návrhom súhlas pod podmienkou, že budú naše pripomienky uvedené v tejto predkladacej správe akceptované.