Stratégia reformy verejnej správy
( výňatok z častí 1.1, 1.2, 1.5, 2.2 - 2.6)

1.1  MODERNÝ ŠTÁT A OBČIANSKA SPOLOČNOSŤ

Model reformy verejnej správy nemožno stanoviť iba na základe formálne - právneho inštitucionálneho pochopenia reality, ale aj z výkladu ideových koncepcií štátu. Prirodzeným vzorom by mali byť štáty Európskej únie a ich ideová schéma, zohľadňovať je potrebné aj  transformačné procesy posttotalitných štátov v strednej Európe, skúsenosti USA a Kanady, Nového Zélandu. Je potrebné  nájsť inšpirácie kompatibilné s danosťami Slovenskej republiky. Nemôže však ísť o snahu násilne a umelo formovať štát podľa zahraničných vzorov.

Je nevyhnutné rešpektovať racionálne a integračné využívanie poznatkov spoločenských vied a projektovanie procesov s dostatočnými ekonomickými, právnymi a riadiacimi kompetenciami, transparentnou koordinačnou funkciou a potrebným materiálnym zabezpečením. Výrazným znakom takéhoto postupu je prelínanie práva do sféry politiky a politického systému, posúdenie existujúceho stavu ústavnosti a jeho komparácie s ústavnými systémami porovnávaných krajín.  

Vznik moderného právneho a ústavného štátu je spätý s pojmom konštitucionalizmu. Ide o systém založený na takej regulácii základných politických procesov a inštitúcií v štáte, ktorá je založená na zvrchovanosti ľudu a ktorú sa nositeľ moci v štáte súčasne zaväzuje vykonávať iba pomocou ústavných prostriedkov a pravidiel reprezentatívnej demokracie. K základným prostriedkom konštitucionálneho chápania štátu teda patrí : zvrchovanosť ľudu, reprezentatívna demokracia, princíp väčšiny, princíp obmedzenia moci a ochrany menšín, časové obmedzenia mocenských funkcií, princíp deľby moci, princíp nedotknuteľnosti základných práv a slobôd, materiálny štát.

K základným znakom moderného demokratického európskeho štátu patrí pluralistický demokratický systém, ktorý pripúšťa formovanie a formulovanie rôznych politických záujmov. Je založený na priamej konfrontácii a vyrovnávaní záujmov. Ak je spoločnosť pluralistická, otvorená, v procese tvorby politickej vôle ako aj v realizácii a uplatňovaní politických rozhodnutí, umožňuje plynulý a politický vývoj na základe spoločensky akceptovateľného prostredia.

Vytvorenie modernej štruktúry verejnej správy, ako nástroja štátu a občianskej spoločnosti, si vyžaduje postaviť aspoň základnú štruktúru hodnôt pluralistickej demokracie, ktorá vychádza z uznania heterogénnej štruktúry spoločnosti a množstva konkurujúcich záujmov. Štruktúra záujmov síce vychádza zo systému uznávaného spravidla väčšinou spoločnosti, ale základom štátnej jednoty sa stáva predovšetkým kompromis heterogénnych síl. 

Ďalším znakom pluralistického štátu je horizontálna a vertikálna deľba moci a autonómnosť právneho systému voči politickej moci. Spoločnosť si nepodriaďuje jednotlivca v záujme celku ( štátu, ideológie), ale vychádza zo vzťahu občana a štátu na participatívnom základe a široko koncipovanej základni občianskych a ľudských práv.

Klasická pluralitná demokracia nepredpokladá permanentnú a „totálnu „ účasť občanov na verejnom živote. Bezprostredná účasť občanov je často ovplyvňovaná charakterom politickej kultúry, konkrétnou politickou situáciou, resp. charakterom spoločenských konfliktov. V posledných 20 -tých rokoch prichádza k inováciám zameraným najmä na sféry konkurenčného záujmového boja, ochrany proti zlyhaniam napríklad veľkými rozdielmi v schopnosti realizovať sa vo vnútri spoločnosti. Modifikuje sa väčšinový princíp, ktorý častokrát neumožňuje integráciu spoločenských záujmov, ale umožňuje uskutočňovať vládu najmocnejších organizovaných skupín. Na význame získavajú idey konsenzuálnej participatívnej demokracie. Preferuje sa nutnosť dohody na základe kompromisu za účasti všetkých ( aj menšinových strán).

Najmä decentralizačné snaženia a vznik relatívne samostatných častí štátu a miera ich autonómie jednoznačne vyžaduje širokú dohodu. Regionálna úroveň takto môže vytvoriť predpoklady pre vznik takej štruktúry výkonných orgánov, ktorá nemusí byť založená na princípe väčšiny, ale proporcionálnym obrazom politickej skladby regionálneho parlamentu. Výkonná moc sa tak môže stať výrazom spolupráce politických strán, prípadne sa môžu posilniť tendencie apolitickosti resp. nestrannosti verejnej správy.

Objavujú sa požiadavky obmedziť, či regulovať politickú konkurenciu vo sférach, ktoré svojou povahou preferujú nároky na odborne a ekonomicky zdôvodniteľné a nie iba politicky motivované rozhodnutia. Výkonná moc a verejná správa sa významne podieľa na zárukách hospodárskej stability a kvality životnej úrovne a preto nezávislé a racionálne podložené rozhodnutia môžu byť pre spoločnosť užitočnejšie, ako prosté väčšinové rozhodnutia. Dekoncentráciou úloh štátu a odovzdaním zodpovednosti na územné či záujmové samosprávy, stáva sa štát menej napadnuteľný a potencionálne dramatické spoločenské problémy sa môžu rozplynúť v potenciálnej dohode „elít“.

Pri definovaní modernej verejnej správy je nevyhnutné rešpektovať charakteristiku vládneho systému. Slovenská republika prijatím ústavy akceptovala parlamentnú formu vlády, ktorej určujúcim faktorom je úprava vzťahov medzi parlamentom a vládou a jej typickým znakom je existencia prostriedkov vzájomného pôsobenia a kontroly. Toto usporiadanie síce priamo neovplyvňuje východiská usporiadania verejnej správy, pretože ide o určujúci vzťah medzi najvyššími štátnymi orgánmi navzájom, ale nedávne pokusy formalizovať samosprávu ako štvrtú moc v štáte a charakter jej postavenia v štáte bude potrebné posúdiť v konkrétnych vzťahových súvislostiach a precizovať konečné východiská. Horizontálna deľba moci na ústrednej úrovni totiž môže ovplyvniť charakter vertikálnej štruktúry štátu ( moci) resp. vertikálnu deľbu moci, ktorá v reorganizácii verejnej správy hrá dominantnú úlohu.

Ak hľadáme strategické východiská pre koncepciu verejnej správy u nás vo vzťahu k teórii a praxi západoeurópskych krajín, je v súvislosti s vertikálnou deľbou moci potrebné uviesť dva významné momenty:
1) 	prebiehajúci proces postupného obmedzovania suverenity národného štátu a to na základe samotnej zmluvy v rámci EÚ, ale aj istými oprávneniami intervencie do vnútroštátnych právnych poriadkov. Preto je potrebné v rámci integračných ambícií SR pripraviť štruktúru orgánov verejnej správy na realizáciu medzinárodných záväzkov a je potrebné definovať krátkodobé, strednodobé a dlhodobé úlohy.
2) 	prebiehajúci proces regionalizácie, ktorý je predpokladom pokračovania integračných procesov, reakciou na rastúci nacionalizmus, ale aj ako hľadanie odpovede na krízu moderného štátu a hľadanie nových rozvojových zdrojov
Uvedené trendy výrazne umocňujú nevyhnutnosť zriadenia vyšších územných samosprávnych celkov, pretože bez nich je významne oslabený samosprávny prvok vo výstavbe štátu a občianskej spoločnosti. 

Regionálna politika je jedným zo základných predpokladov moderného štátu, ktorá umožňuje vyrovnávať rozdiely medzi jednotlivými časťami štátu a následne podporuje súdržnosť štátu a tým aj jeho stabilitu. Túto úlohu nie je možné splniť bez samosprávnych regiónov s vlastnou identitou, teda na základe jednotiek, ktoré nevznikli iba administratívnym delením štátu, bez vedomia regionálnej identity.

Región je potrebné chápať ako územie vnútorne súdržné, primerane ekonomicky a kultúrne sebestačné a teda schopné primeranej autonómie. Preto nie je podmienkou rovnaká veľkosť územia pre uplatňovanie regionálnej politiky. Hlavnou úlohou regiónov je prispievať k čo najvyššej výkonnosti štátu pri mobilizácii zdrojov s cieľom zavŕšiť konsolidáciu jeho územia a vytvárať primeranú mieru homogenizácie spoločnosti.

Aplikácia integračných záujmov Slovenskej republiky do vertikálnej štruktúry štátnej moci bude preto limitovať chápanie európskej integrácie ako funkčne a inštitucionálne najprepracovanejšiu snahu o vytvorenie novej kvality medzinárodných vzťahov, ktoré je v štádiu integrovaného zoskupenia národných štátov z nadnárodnými právomocami a kompetenciami v určitých oblastiach.

Vertikálnu deľbu moci teda vyjadríme v chápaní Slovenskej republiky ako unitárneho decentralizovaného štátu s konkrétne stanovenou štruktúrou vychádzajúcou z princípu subsidiarity, z heterogenity záujmov v spoločnosti a slobodnej vzájomnej polarizácie s vytváraním samostatných orgánov, ktoré môžu plniť im zverené úlohy nezávisle, pričom budú podliehať iba správnemu dozoru. Zároveň budú disponovať s primeranými nástrojmi normotvornej povahy a primeranými nástrojmi fiskálnej decentralizácie.

1.2 	CELOSVETOVÉ TRENDY REFORMNÝCH PROCESOV VO VEREJNEJ  SPRÁVE

Reforma verejnej správy je v podstate nepretržitý proces. Na jednej strane musí rešpektovať históriu vývoja na území štátu, jeho charakter a potenciál, momentálne podmienky. Rovnako sa však musí prispôsobovať predpokladaným európskym a celosvetovým zmenám a trendom vývoja spoločnosti. Nerešpektovanie týchto trendov, môže znamenať zaostávanie, rýchlejšie prehlbovanie rozdielov kvality životnej úroveň občanov, čo postupne môže prerásť do straty nezávislosti krajiny s vážnymi dopadmi na uchovanie národnej identity, 

Prebiehajúce celosvetové trendy ovplyvňujú aj mnohé doterajšie zvyklosti. Majú dopad na štruktúru verejnej správy a postavenie verejného sektora v štáte. Medzi najvýznamnejšie trendy celosvetových zmien je možné zaradiť prechod :
a) 	od priemyselnej k informačnej spoločnosti
b) 	od národnej k svetovej ekonomike
c) 	od krátkodobého k dlhodobému plánovaniu
d) 	od centralizmu k decentralizácii
e) 	od inštitucionálnej podpory k svojpomoci
f) 	od reprezentatívnej demokracie k demokracii participačnej
g) 	od hierarchie k sieťam
h) 	od kvantity ku kvality
i) 	od monoštruktúry produkcie k diverzite výrobkov

Reforma verejnej správy je súčasťou súčasného vývoja väčšiny európskych štátov, neprebieha len v krajinách s transformujúcou sa ekonomikou. Zatiaľ čo pre prvú polovicu 20.storočia bolo charakteristické posilňovanie centrálnej vlády, v druhej polovici dochádza v mnohých krajinách k výraznému obratu. Postupne začína narastať v riadení a rozhodovaní decentralizačný prvok.

Medzi všeobecne platné kritériá modernej verejnej správy patria :
a)	jasná deľba pôsobnosti, právomocí a zodpovednosti inštitúcií verejnej správy vo vzťahu k občanovi,
b)	kvalitná legislatíva,
c)	dodržiavanie a schopnosť vynucovania práva,
d)	vysoká profesionalita a etika zamestnancov verejnej správy.

Obrat v druhej polovici storočia a intenzita zmien v ostatných desaťročiach sa najčastejšie zdôvodňuje :
a) 	požiadavkou zvýšenej výkonnosti samotnej verejnej správy a vytvorenia takého inštitucionálneho systému, ktorý bude schopný zabezpečiť správu vecí verejných najracionálnejšie ( s nízkymi nákladmi, operatívnu a s vysokou účinnosťou). 
Paradoxom je, že konkrétne podoby inštitúcií verejnej správy, vzťahov medzi štátnou   správou a samosprávou a kompetenčnou vybavenosťou sú veľmi rozmanité, v závislosti od špecifických podmienok a potrieb tej, ktorej krajiny. Akákoľvek snaha po nájdení  unifikovaného modelu sa ukazuje neracionálnou.
b) 	potrebou zvýšenia ekonomickej výkonnosti krajiny a jej nižších územných celkov - regiónov a obcí. 
Odvetvové riadenie ekonomiky, ktoré relatívne úspešne podporovalo industrializačný    proces v krajinách Európy, stratilo schopnosť reagovať na akceleráciu procesu ekonomickej reštrukturalizácie. Východisko z tohoto stavu vidia mnohé krajiny v naštartovaní regionálnej a lokálnej rozvojovej politiky, schopnej aktivizovať endogénny rozvojový potenciál. Prednosťou tejto politiky je, že sa uskutočňuje na báza lokálnej a regionálnej svojpomoci orgánmi samosprávy v súčinnosti s verejno - právnymi korporáciami, záujmovými organizáciami a občanmi. Všetky tieto subjekty spája spoločný  záujem - rozvoj územia. Sú preto zainteresované na odhaľovaní zdrojov a ich efektívnom využívaní. Uplatnenie tejto politiky vyvoláva zavedenie systémových zmien do verejnej správy týkajúcich sa územného členenia, prestavby inštitúcií komunálnej a regionálnej  politiky, zvýšenie rozsahu ich kompetencií, zmien vo financovaní a ďalších.
c) 	 nevyhnutnosťou reformy fungovania administratívneho štátu. 
Reforma má prispieť k prekonaniu, alebo zmierneniu krízy medzi štátom, ako jedinečným zdrojom legálnej a politickej moci a občanmi, ktorých záujmy sú spravidla reprezentované buď priamo, alebo nepriamo prostredníctvom lokálnych a regionálnych volených samospráv, alebo územných záujmových organizácií. Moderný štát je spoločným majetkom svojich obyvateľov a mal by im slúžiť. Mali by poznať záujmy svojich obyvateľov a mal by  vytvárať predpoklady pre ich reflektovanie. Právo účasti občanov na správe verejných vecí sa môže účinne a prirodzene realizovať tak na lokálnej ako aj na regionálnej úrovni samosprávnymi inštitúciami. Požiadavka rozvoja občianskej spoločnosti vystupuje naliehavo najmä v krajinách, kde sa desaťročia potláčali demokratické prvky v riadení  spoločnosti.
d) 	 tendenciami vstupu do zjednocujúceho sa ekonomického a bezpečnostného systému
      Európy. 
Efektívna verejná správa je jednou z podmienok členstva v Európskej únii. Reforma  v kandidátskych krajinách na členstvo v európskych spoločenstvách by mala rešpektovať  všeobecne platné princípy výstavby a fungovania verejnej správy v Európe : demokratičnosť, subsidiaritu, transparentnosť, flexibilitu a efektívnosť. Reformný proces vo svetle skúseností krajín s modernou verejnou správou je procesom dlhodobým. Prebieha v závislosti od vnútroštátnych politických a ekonomických podmienok, od úrovne  integrácie krajiny do medzinárodných spoločenstiev, a ďalších faktorov. Niektoré systémové zmeny musia mať vytvorené zrelé prostredie na ich akceptovanie. Nemožno napr. uskutočniť municipalizáciu obcí len púhym rozhodnutím štátu, bez ohľadu na  presvedčenie občanov a ich reprezentantov, že tento krok môže poslúžiť k zvýšeniu účinnosti samosprávneho systému. Rovnako nemožno v plnom rozsahu pri koncipovaní samosprávy druhého stupňa ( regionálnej ) rešpektovať princíp subsidiarity v krajine ako je SR, kde v 70 % obcí žije menej ako 1000 obyvateľov. Systém verejnej správy sa vyvíja v súlade s meniacimi sa podmienkami jeho pôsobenia a preto by mal umožňovať potrebnú flexibilitu. V kontexte integračných procesov sa uskutočňujú aj zmeny v územnom členení krajín, v snahe vytvoriť štandardný územno -geografický rámec pre uplatňovanie regionálnej politiky EU ( priblížiť územné jednotky kritériám štatistických územných jednotiek NUTS).

V rámci prebiehajúcich reforiem verejnej správy sú čitateľné trendy, ktoré neobídu ani Slovenskú republiku. Ide najmä o procesy :
a) 	zmena chápania postavenia verejného sektora v spoločnosti a hľadanie optimalizácie miery regulácie z pohľadu uplatňovania verejného záujmu. Zároveň stále viac sa stáva verejný sektor významným faktorom ekonomického rozvoja a to aj napriek tomu, že ešte stále existuje názor, že verejná služba je predpoklad sociálneho zmieru. Preto aj jeho inštitucionálne usporiadanie, metódy práce, optimálna organizácia majú podstatný význam pre kvalitu životnej úrovne obyvateľov,
b) 	pochopenie verejnej správy ako služba občanovi t.j. ústup o jednoznačného chápania verejnej správy ako mocenského nástroja, najmä v oblastiach, ktoré sú regulované právnymi normami,
c) 	dekoncentrácie štátnej správy,
d) 	decentralizácie verejnej správy s podporou samosprávy,
e) 	fiskálnej decentralizácie, pri garantovaní minimálnej alebo štandardnej úrovne verejných tých služieb pre všetkých obyvateľov, ktoré sú financované z verejných financií. Zároveň sa presadzujú zásady vyrovnanosti verejných rozpočtov, aby sa predchádzalo neúnosnému a nadmernému zadĺženiu a znižuje sa miera prerozdeľovania verejných financií z centra. 
f) 	rastúcej podpory verejnej správy podnikateľskému sektoru t.j. rýchlejšie vybavovanie a korektný postup správnych vecí, rast právnej istoty, obmedzovanie úniku informácií, ale aj nové účinnejšie postupy pri vymáhaní zákona, sankcie za nekonanie inštitúcií verejnej správy
g) 	uplatňovanie nových metód riadenia verejnej správy najmä uplatňovaním metód a poznatkov z riadenia súkromného sektora, pričom samozrejme neprichádza k podceneniu významu právnej regulácie procesov. Jedná sa najmä o zmeny prístupu k rozhodovaciemu procesu, k metódam riadenia, k spôsobom motivácie. Aj vo verejnom sektore sa stále viac uplatňujú metódy uplatňované v marketingu t.j. prieskum potrieb pri zabezpečovaní verejných služieb alebo prieskum záujmu pri rozvojových zámeroch. Postupne sa zo súkromného sektoru preberajú poznatky organizácie inštitúcií verejného sektora, pracovné postupy, organizačné normy....
h) 	vytváranie nových mechanizmov kontroly, pričom popri kontrole iných subjektov verejnej správy v oblastiach definovaných právnymi normami majú stále význam aj presné vymedzenie kontrolných činností štátnej správy voči samospráve a kontrola verejnej správy občanmi. Problémom sú najmä neustále snahy štátu zasahovať samospráve do rozhodovacích procesov, ako aj neochota verejnej správy poskytovať informácie občanom preto, aby ich títo mohli kontrolovať.
i) 	vývoj informatizácie verejnej správy, ktorá je jedným z hlavných nástrojov na zvyšovanie efektívnosti zabezpečovania verejných služieb. Jedná sa o vytvorenie databáz inštitúcií verejnej správy potrebných pre procesy rozhodovania  a kontroly, o zvýšenie informovanosti občanov o činnosti verejnej správy s možnosťou vyššej občianskej kontroly, ale aj o vytvorenie databáz slúžiacich súkromnému a neziskovému sektoru pre ich rozhodovanie. Trend smeruje k čo najkomplexnejšej informovanosti jednotlivých inštitúcií verejnej správy a ich zamestnancom, aby vedeli využívať nové poznatky pre zvyšovanie efektívnosti ich činnosti. Predpokladom rozvoja informačných systémov je nielen spôsob ochrany informácií, ale aj technické riešenie dostupnosti informácií pre občanov
j) 	podpora rastu kvalifikácie zamestnancov verejnej správy uplatnením prísnych kritérií pri ich výbere a hodnotení , permanentným vyhodnocovaním motivácie zamestnancov s cieľom ich stabilizácie, ale najmä apolitizáciou  štátnych zamestnancov, ale aj zamestnancov samosprávy

1.5  PODMIENKY ÚSPEŠNEJ REALIZÁCIE STRATÉGIE

Úspech realizácie reformy závisí nielen od zvolenej stratégie, ale aj najmä od jej rozpracovania do jednotlivých projektov a do kvalitného legislatívneho  rámca. Dôležitou súčasťou je organizačné zabezpečenie reformy, riadenia jednotlivých krokov a procesov reformy. Rozhodujúcou je otázka správneho načasovania realizácie jednotlivých krokov vo väzbe na súčasnú spoločenskú, politickú, ale aj ekonomickú situáciu na Slovensku. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť politickú vôľu všetkých strán súčasnej vládnej koalície realizovať decentralizáciu a zmeniť doterajší prístup k reforme verejnej správy.

Skúsenosti posledných rokov, ale aj poznatky mnohých európskych krajín, vymedzujú aj iné podmienky pre úspešný priebeh a realizáciu reformy a decentralizácie verejnej správy :
a) 	pretože reforma verejnej správy sa dotýka všetkých sektorov spoločnosti a jej výsledkom je nová deľba moci a zodpovednosti za fungovanie úspešného štátu, je nevyhnutné aby sa proces reformy stal národným programom vlády, dlhodobého charakteru a na čele s predsedom vlády SR
b) 	 priebeh prípravy a realizácie reformy má dopad na všetkých občanov Slovenskej republiky a preto musí mať nadstranícky charakter t.j. vytvorenie inštitucionálneho rámca a zabezpečovanie verejných úloh má priniesť prospech všetkým občanom krajiny a preto by mala byť čo najširším konsenzom medzi súčasnými predstaviteľmi koalície aj opozície. Realizácia odlišných politických cieľov, tvorba vládnej politiky by sa potom mala diať v rámci všeobecne prijatého inštitucionálneho rámca a prijatých pravidiel verejnej správy
c) 	pokračovanie reformy verejnej správy by malo už v rámci stratégie ďalšieho postupu reflektovať na súčasné a predpokladané trendy v Európe, t.j. jej smerovanie by malo zodpovedať všeobecne platným zásadám v krajinách EÚ a to najmä rešpektovaním všeobecne prijatých európskych dohovorov, chárt
d) 	reformu verejnej správy, ale najmä proces decentralizácie moci, nie je možné zvládnuť bez podpory verejnosti a preto aj priebeh reformy a proces decentralizácie sa musí stať vecou verejnou. Dôležitosť transparentnosti procesu je v štátoch s totalitnou minulosťou veľmi dôležitá nielen z dôvodu nepripravenosti občanov prevziať na seba podstatne vyššiu zodpovednosť za vecí verejné, ale aj z dôvodu odstránenia nedôvery voči inštitúciám štátu a samosprávy, ktorá je dôsledkom predchádzajúcich desaťročí. Transparentnosť procesu, chápaná zároveň akú súčasť vzdelávania občanov vo veciach politických a občianskych práv, prispeje aj k väčšiemu záujmu o veci verejné a lepšej kontrole volených a nevolených zástupcov verejnej správy.

2.2  PRINCÍPY REFORMY NA SLOVENSKU

Vytýčené ciele reformy je možné dosiahnuť len za aktívnej účasti a súčinnosti občanov Slovenska. Preto aj reforma verejnej správy musí rešpektovať všeobecne platné princípy občianskej spoločnosti, subsidiarity, efektívnosti, transparentnosti a flexibility.

Občianska spoločnosť
Úspech „Slovenska 3. tisícročia“ je podmienený participáciou občanov a preto je potrebné vytvoriť podmienky pre ich možnú spoluúčasť. To znamená úplne nový vzťah medzi štátnou správou, územnou a záujmovou samosprávou, súkromným sektorom a občanom. Základnými deformáciami dnešného stavu sú :
1.	prílišné zasahovanie verejného sektora do oblastí, kde je to neúčelné a neefektívne,
2. 	slabosť podnikateľskej vrstvy, najmä malého a stredného podnikania, prehlbovaná doterajšou politikou centrálnej moci,
3. 	poddimenzovanosť tretieho sektora,
4. 	predimenzovanosť štátneho sektora verejnej správy,

Pri definovaní vzťahu verejného a „tretieho“ sektora je nevyhnutné rešpektovať skutočnosť, že stále viac úloh verejnej správy vo vyspelých a bohatých krajinách vykonávajú organizácie tretieho ( neziskového) sektora, pričom výrazným objemom sa na financovaní týchto výkonov podieľa práve verejný sektor ( v USA až 38 % príjmov tretieho sektora pochádza od samosprávnych resp. štátnych inštitúcií, najmä na miestnej úrovni). Preto je v záujme oboch subjektov verejného života úzka spolupráca.

Subsidiarita
Slovenská republika patrí v súčasnosti medzi krajiny s najvyššou mierou centralizácie moci. Najpresvedčivejšie o tom vypovedá ukazovateľ : podiel výdavkov miestnych rozpočtov na celkových verejných výdavkov, v porovnaní  s priemerom krajín OECD, Švédskom, Dánskom, Maďarskom a Poľskom.

Podiel výdavkov rozpočtov miestnej samosprávy na celkových výdavkov verejných rozpočtov (%)

Princíp subsidiarity sa uplatňuje vo všetkých vyspelých krajinách. Jeho naplnenie predpokladá decentralizácia a dekoncentráciu pôsobnosti, právomocí a zodpovednosti na nižšie úrovne verejnej správy.

Decentralizácia znamená, že zodpovednosť za zabezpečovanie jasne vymedzených verejných služieb a za vytváranie podmienok pre rozvoj Slovenska bude odovzdaná miestnej samospráve a samospráve vyššieho územného celku ( ďalej územnej samospráve). Územná samospráva bude konať v oblastiach, za ktoré bude zodpovedná, nezávisle od štátnej správy, v súlade s platnými zákonmi. K zabezpečovaniu úloh bude mať vlastné finančné zdroje. V prípade porušenia zákona, v prípade  sporov medzi subjektami územnej samosprávy alebo medzi územnou samosprávou a štátnou správou  budú o veci rozhodovať nezávislé súdy. 

Dekoncentrácia znamená najmä prenesenie kompetencií ústredných orgánov štátnej správy na ich nižší stupeň. V prípade prenesenia úloh štátnej správy na územnú samosprávu, zákonom, bude výkon finančne krytý zo štátneho rozpočtu a spôsob výkonu úloh bude podliehať pravidlám a podmienkam štátnej správy.

Efektívnosť
Aby mohla Slovenská republika efektívne spolupracovať s ostatnými krajinami Európy a zámoria musí disponovať efektívnou štruktúrou verejnej správy. Táto podmienka má aj iný význam. Len dobre usporiadaná a efektívne fungujúca správa verejných vecí umožní mobilizáciu miestneho a regionálneho potenciálu ( ľudského, prírodného a výrobného), umožní aktívne zapájanie sa občanov, občianskych združení do verejného života, umožní regionálny rozvoj.

Centrálna vláda potrebuje omnoho viac priestoru pre integráciu Slovenska do euroatlantických štruktúr, pre implementáciu právnych predpisov. Decentralizácia zodpovednosti a verejných financií umožní územnej samospráve efektívnejšie zabezpečovať verejné úlohy a rozviaže ruky centrálnym orgánom štátu pri vytváraní podmienok pre rozvoj hospodárstva, pre spoluprácu so zahraničím, pre európsku integráciu. O to viac je nevyhnutné, aby bola rozložená zodpovednosť za zabezpečovanie verejných a zmiešaných statkov medzi občana, miestnu samosprávu, samosprávu vyššieho územného celku, záujmovú samosprávu a miestnu štátnu správu.

Efektívnosť výdavkov na verejnú správu umožní zvýšenie disponibilných zdrojov pre zabezpečovanie služieb, pre participáciu na zahraničných podporných programoch, pre spoluúčasť súkromného domáceho i zahraničného kapitálu. Efektívnosť verejnej správy umožní efektívnejšiu spoluprácu verejného a súkromného sektora.

Transparentnosť
Neprehľadná, komplikovaná a na subjektivizme založená verejná správa umožňuje rast klientelizmu a korupcie. „Staré inštitúcie“, ktorá pretrvávajú z čias centrálne a vládou riadeného hospodárstva spôsobujú zlyhávanie nielen  v oblasti správy, ale aj v oblasti hospodárskej.
Sprehľadnenie štruktúry verejnej správy, jej modernizácia, stabilizácia inštitúcií a zamestnancov, permanentné vzdelávania, zásadná zmena financovania verejného sektora, odovzdanie časti moci územnej samospráve a tým možnosti zvýšenia kontroly verejnosti nad správou verejných vecí, ako aj jasné definovanie kto je za čo zodpovedný, umožnia eliminovať javy ohrozujúce ekonomický rozvoj a sociálne istoty občanov Slovenskej republiky
	
Flexibilita
Je nevyhnutné aby verejná správa flexibilne reagovala na vnútroštátne potreby, ale zároveň aby reagovala na trendy celosvetových zmien. Diferencivané potreby a požiadavky obyvateľov jednotlivých regiónov, ale aj potreba diferencovaného prístupu k rozvoju regiónov si vyžaduje aj flexibilitu verejnej správy
.
Doterajší paternalizmus štátu a uplatňovanie zastaralých metód riadenia verejnej správy zapríčinili rast sociálneho napätia, prehlbujú rozdiely medzi životnou úrovňou v jednotlivých regiónoch, spôsobujú rast nezamestnanosti, vylučujú z možnosti participácie na verejnej správe menšiny ( záujmové aj etnické).

Významným krokom k zmene týchto zvyklostí je odovzdanie pôsobnosti, právomocí,  ale aj zodpovednosti a kontroly do rúk územnej samosprávy. Zároveň sa tak vytvoria predpoklady pre efektívnejší výkon správy, diverzifikovaný prístup na základe požiadaviek občanov, lepšiu spoluprácu medzi verejným a mimovládnym sektorom, lepšie riešenie menšinových problémov, odpolitizovanie verejnej správy a najmä dynamickejší rozvoj hospodárstva.

2.3  VŠEOBECNÉ  ZÁSADY 

1.	 Decentralizácia a uplatnenie princípu subsidiarity neznamená ústup pôsobnosti štátu. Cieľom nového rozdelenia zodpovednosti za rozvoj Slovenskej republiky medzi všetky tri úrovne ( obec - vyšší územný celok - štát) je dosiahnuť zvýšenú účinnosť a postavenia štátu ako celku, v rámci európskych a celosvetových štruktúr, na poli politickom aj hospodárskom a zároveň mobilizovať a podstatne efektívnejšie využiť prírodný, výrobný a ľudský potenciál obcí, miest a regiónov v prospech zvýšenia kvality životnej úrovne ich obyvateľov.
2.	 Rozhodnutie o tom, ako bude vyzerať pozícia jednotlivých úrovní výkonu verejnej správy je úzko späté s rozhodnutím akým štátom má byť Slovenská republika.  
3.	 Je nevyhnutné dôsledne zvážiť aká má byť úloha štátu v procese transformácie a decentralizácie. Slovenská republika unitárny štát a Slovenská republika je výlučným ústavodarným a zákonodarným subjektom a je jej vyhradená všetka súdna moc, a teda úloha štátu a centrálnej vlády je nezastupiteľná. Štát sa nemôže vzdať svojej zodpovednosti a nemôže jednoduchým aktom odovzdať zodpovednosť nižším úrovniam verejnej správy bez toho, aby garantoval to, že občan - daňový poplatník, týmto procesom neutrpí.
4.	 Z ekonomického hľadiska ( ale aj politického - napätá atmosféra vyplývajúca zo zlej ekonomickej situácie) je určite vhodnejšie ak sa procesy zmien uskutočňujú v čase relatívneho „blahobytu“ a nie v čase prepadu ekonomiky. Stabilizácia nových štruktúr „decentralizovaného štátu“ trvá nejaké obdobie  a potrebuje finančné krytie. Deficit verejných rozpočtov v SR, potreba splácať dlhy z minulého obdobia, potreba na určitý čas koncentrovať objem finančných prostriedkov si vyžaduje prechodne rozhodovať centrálne o ich realokácii do oblastí, ktoré to najviac potrebujú. To všetko kladie dôraz na premyslenú a správne načasovanú decentralizáciu verejných financií. Opak by mohol spôsobiť:
1.	komplikovanú koordináciu  poskytovania verejných financií do krízových oblastí
2.	stratu efektu z dôvodu nezodpovednosti využívania decentralizovaných verejných financií nielen zo strany štátu, ale aj  zo strany volených predstaviteľov územnej samosprávy
Je potrebné tieto riziká minimalizovať. 

2.4  DEETATIZÁCIA ( ODŠTÁTNENIE )

1.	 Je potrebné definovať statky, ktoré majú povahu súkromnú ( súkromné statky ), ktoré sú záležitosťou verejnou ( verejné statky) a ktoré patria medzi zmiešané statky. Na Slovensku pretrvávajú základné deformácie v oblasti proporcionality medzi verejnou správou, súkromným a tretím sektorom . Ak má byť reforma verejnej správy niečo viac ako nástroj moci politikov, ak má byť cieľom reformy aj efektívne nakladanie s daňami občanov, je rozlíšenie súkromných a verejných statkov nevyhnutnosťou.
2.	 Dôvodom nevyhnutnosti nového rozlíšenia statkov je skutočnosť, že zatiaľ čo súkromné statky sú zabezpečované platbami, verejné statky a podiel verejnej správy na zabezpečovaní zmiešaných statkov, je financovaná odvádzaním daní do verejných rozpočtov. Z tohoto dôvodu zohráva pomer súkromných a verejných statkov významnú úlohu pri posudzovaní vládnych výdavkov. Vysoký objem vládnych výdavkov, vyplývajúci z nadmerného rozsahu činností, ktoré štát vykonáva vplýva na vysoké daňové zaťaženie, je dôvodom rastu „ šedej „ ekonomiky a ovplyvňuje kvalitu poskytovaných verejných služieb. Z porovnania štátov s rozličnou veľkosťou vládnych výdavkov vyplýva, že štáty s vysokým podielom štátu na plnení úloh, ktoré môže zabezpečovať súkromný a mimovládny sektor, nielenže neúmerne zaťažujú svojich občanov - daňových poplatníkov, ale často zaostávajú aj pri poskytovaní služieb v sociálnej oblasti.
3.	 Významnú rolu zohráva racionálna deľba zabezpečovanie úloh verejnej správy medzi jednotlivými úrovňami a spôsob jej financovanie. Nejasnosť vo vzťahoch sa odráža v narastajúcich nákladoch zabezpečovania služieb pre občanov, čo občania pociťujú ako platcovia daní, ale aj ako odberatelia v kvalite poskytovaných služieb. Mnohokrát monopolné postavenie subjektov verejnej správy likviduje zvyšovanie kvality a znižovanie ceny pomocou konkurenčného prostredia.
4.	 Je zrejmé, že angažovanosť verejného sektora, miera súkromných statkov a rozdelenie verejnej moci medzi všetky tri úrovne bude závisieť od filozofie politikov a od štruktúry rozhodujúcich politických subjektov reprezentujúcich verejnú moc. Napriek tomu je potrebné si uvedomiť, že v demokratických krajinách, ktoré neprechádzajú procesom transformácie totalitného k demokratickému usporiadaniu, nedochádza medzi štandardnými politickými subjektami k diametrálnym rozdielom chápania verejných a súkromných statkov. Mnohé „ ľavo“ orientované vlády pristúpili k zásadným rozhodnutiam v rámci deetatizácie, a to nielen v krajinách EÚ, ale aj napríklad v tranzitívnych krajinách ( Maďarsko).
5.	  Proces odštátnenia neznamená iba privatizáciu, ale aj proces odovzdania doterajšieho majetku štátu iným inštitúciám verejnej moci , v našom prípade miestnej samospráve a budúcej samospráve vyšších územných celkov. Ide najmä o oblasti, v rámci ktorých príde k odovzdaniu kompetencií.
6.	Jednou z rozhodujúcich úloh verejného sektora je racionalizácia verejnej spotreby. Túto podmienku je možné realizovať úsporami v rámci jestvujúcich štruktúr, čo je permanentnou úlohou. Na druhej strane transformácia Slovenskej republiky z krajiny s centralistickou verejnou mocou a  riadením plánovitého hospodárstva, na krajinu s decentralizovanou verejnou mocou s uplatením princípov trhového hospodárstva, si vyžaduje: 
•	znížiť mieru zabezpečovania súkromných statkov verejným sektorom,
•	obmedziť zásahy verejnej správy do súkromných statkov,
•	znížiť náklady na fungovanie orgánov verejnej správy,
•	definovať nové rozdelenie kompetencií medzi jednotlivými úrovňami verejnej moci.
7.	  Rozhodujúcou podmienkou racionalizácie verejnej spotreby je pokračovanie v procese transformácie vlastníctva a prenesenie zodpovednosti štátu za väčšinu ekonomických činností na súkromný, samosprávny a mimovládny sektor. Deetatizácia však neznamená, že by  štát abdikoval na svoje výlučné práva. V zásade by však štát nemal priamo zasahovať do hospodárskych činností a mal by ingerenciu verejného sektora prenechať na územnú resp. záujmovú samosprávu. Štát je reprezentantom spoločnosti skôr navonok. Jeho úlohou dovnútra sú najmä definovanie strategických cieľov, rozvojových zámerov a definovanie pravidiel umožňujúcich fungovanie spoločnosti. 
V rámci pokračovania deetatizácie majetku je možné zvažovať:
•	lesné hospodárstvo : prevod do vlastníctva obcí resp. privatizácia
•	poľnohospodárska pôda : prevod do vlastníctva obcí, privatizácia
•	energetika : privatizácia s účasťou štátu resp. územnej samosprávy ( prirodzené monopoly )
•	dopravná infraštruktúra : privatizácia , prevod na územnú samosprávu, ponechať vo vlastníctve štátu ( hlavné trasy železníc, diaľnice) 
•	bytový fond : privatizácia, prevod na obce
•	zdravotníctvo : privatizácia vybraných zariadení, prevod na územnú samosprávu 
•	školstvo : prevod na územnú samosprávu s výnimkou univerzít, privatizácia
•	kultúra : privatizácia, prevod na územnú samosprávu
•	kúpeľníctvo : privatizácia, prevod na územnú samosprávu ( okrem zdrojov )
•	vodné hospodárstvo : privatizácia a prevod na miestnu samosprávu, okrem zdrojov

2.5 VÝBER MODELU VEREJNEJ SPRÁVY

V rámci ďalšieho postupu reformy je potrebné v prvom rade potrebné zodpovedať na otázku, aký model správy vecí verejných sa má uplatniť na Slovensku. V zásade do úvahy prichádzajú dva modely : 
•	pokračovať v oddelenom ( duálnom) spôsobe zabezpečovania verejných úloh 
•	realizovať tzv. „integrovaný model“ t.j. nie odovzdanie, ale prenesenie výkonu úloh štátnej správy na orgány územnej samosprávy.
Oba varianty majú svoje výhody a nevýhody a aj svoju históriu. 

Oddelený model sa obnovil na Slovensku opäť v roku 1990, prijatím zákona č. 369/90 Zb. o obecnom zriadení a preferuje posilnenie samosprávneho prvku pri zabezpečovaní verejných úloh. Jeho uplatnenie znamená :
1.	inštitucionálne oddelenie výkonu štátnej správy a samosprávy
2.	výrazný presun kompetencií zo štátnej správy na samosprávu vyšších územných celkov a na miestnu samosprávu ( decentralizácia)
3. 	diferenciácia odovzdaných kompetencií podľa veľkosti samosprávnej jednotky
4. 	presun kompetencií z centrálnej vlády na jej nižšie stupne
5. 	výrazne zníženie pôsobnosti štátu v území, redukcia úradov miestnej štátnej správy 
6. 	presun kompetencií štátu na verejno - právne inštitúcie
7. 	vytvorenie mechanizmov kooperácie štátnej správy a samosprávy v území

Integrovaný model preferuje podstatne citeľnejší vplyv štátnej správy v území. Jeho uplatnenie znamená :
1. 	Previazanie územnej štátnej správy a územnej samosprávy 
2. 	Minimálne odovzdanie kompetencií štátu samospráve
3. 	Prenesený výkon štátnej správy na „poverené“ mestá, obce a regióny, pri zohľadnení vzťahu medzi veľkosťou územnej a správnej jednotky a efektívnosťou zabezpečovania úlohy
4. 	Presun výkonu kompetencií z centrálnej úrovne na jej nižšie stupne
5. 	Zachovanie vplyvu štátu na výkon väčšiny kompetencií

Pre rozhodnutie o budúcom usporiadaní vzťahov medzi štátnou správou a samosprávou na Slovensku boli porovnané oba modely pomocou šiestych kritérií. Vzhľadom na záväzok vlády posilniť samosprávu a decentralizovať moc je hodnotenie zamerané na dopad kritérií na samosprávu.

Kritérium 1 :  Vplyv zákonov na činnosť verejnej správy
V rámci oddeleného modelu je štátna správa „viac vzdialená“ od miestneho rozhodovania čo umožňuje lepšie uplatnenie kontrolných mechanizmov dodržiavania zákonnosti. 
V rámci integrovaného modelu sa môžu prejavovať snahy o porušovanie zákonov zo strany záujmov miestneho ( regionálneho ) spoločenstva.
Záver
Riziko u integrovaného modelu je vyššie vzhľadom na možné prepojenie miestnej štátnej a samosprávnej moci pri riešení konfliktných situácií.
 V rámci oddeleného modelu je samospráva vystavená riziku snáh centrálnej moci meniť jestvujúce zákony resp. ich nedodržiavať ( aj v súčasnosti abdikácia na plnenie si svojich úloh a viazanie samosprávy na plnenie záväzkov štátu). Dôsledné uplatnenie oddeleného modelu si teda vyžiada vyššiu ingerenciu územnej samosprávy na príprave celoštátne platných zákonov, čo zmierni napätie pri ich aplikácii.

Kritérium 2 : Objektivita a nestrannosť výkonu verejnej správy
Územná samospráva nebude mať priamy dosah na tvorbu legislatívy a prenesenie výkonu štátnej správy na miestnu úroveň môže zvádzať k snahám o porušovanie zákonov pri riešení konfliktných situácií na miestnej úrovni.
V rámci oddeleného modelu bude výkon územnej správy kontrolovaný priamo občanmi, občianskymi iniciatívami, ale aj kontrolnými, inšpekčnými a dozornými inštitúciami štátu, čo je väčšou zárukou objektívnosti a nestrannosti ako pri integrovanom modeli
Záver 
Platia rovnaké závery ako pri kritériu 1

Kritérium 3 :  Rešpektovanie pôsobnosti štátnej správy a samosprávy
V rámci oddeleného modelu sú rešpektované obe zložky verejnej správy v prípade jasného definovania kompetencií štátnej správy a kompetencií samosprávy.
V rámci integrovaného modelu sa prelínajú kompetencie štátnej správy a samosprávy, čo vyvoláva riziko narušovania štátnej správy pri prevahe samosprávy, najmä v personálnych otázkach. Naopak pri prevahe štátoprávnych kompetencií môže prichádzať k oslabovaniu samosprávneho princípu. Tomuto riziku je síce možné predísť ukotvením dvojitej podriadenosti vedúcich pracovníkov a uplatňovaním inštitucionálneho dozoru a metodického riadenia, čo je však obtiažne. Uplatnenie takého prístupu v integrovanom modely by znamenal podstatne väčšie komplikácie vzhľadom a podstatne rozdielny spôsob fungovania štátnej správy a samosprávy. 
Záver
Väčšia miera rešpektovania oboch funkcií sa dá očakávať pri oddelení štátnej správy a samosprávy.

Kritérium 4 :  Vzájomná koordinácia činnosti
V rámci oddeleného modelu je koordinácia sťažená. Vo všeobecnosti platia riziká decentralizovaného systému verejnej správy, medzi ktoré patrí aj sťažené vyjednávanie medzi subjektami verejnej správy. Riziká je možné redukovať veľmi jasným vymedzením kompetencií a stanovením koordinačných väzieb.
V rámci integrovaného modelu koordinácia nepredstavuje vážny problém.
Záver
Vzájomná koordinácia činnosti verejnej správy je jednoduchšia pri integrácii štátnej správy a samosprávy.

Kritérium 5 :  Miera uplatnenia decentralizácie a dekoncentrácie
Oddelený model umožňuje uplatnenie oboch princípov. Efektívnosť decentralizácie je viazaná na výber kompetencií, ktoré samospráva dokáže lepšie zabezpečiť (sú viazané na priame potreby občana), ale aj na veľkosť samosprávneho subjektu z hľadiska efektívneho zabezpečovania služieb. Dekoncentrácia z centrálnej úrovne na jej nižšie stupne tiež nie je problémom a môže sa riadiť rovnako princípom efektívnosti.
V rámci integrovaného modelu sa síce rovnako priblíži výkon verejnej správy k občanovi, ale v prípade, že v rámci tohoto modelu bude prevažovať miera prenesených úloh štátnej správy, príde k obmedzovaniu nezávislosti samosprávy a rovnako nebude dôvod na dekoncentráciu výkonu štátnej správy z centrálnej úrovne.
Záver
Miera uplatnenia decentralizácie a dekoncentrácie je závislá najmä na spôsobe realizácie oboch modelov ( miera oddelenia, resp. podiel originálnych a prenesených kompetencií), ale vzhľadom na súčasný stav na Slovensku by bolo, z hľadiska nezávislosti miestnej samosprávy, uplatnenie integrovaného modelu krokom späť. 

Kritérium 6 :  Objem výdavkov a prehľadnosť finančných tokov
V rámci oddeleného modelu je podstatne vyššia prehľadnosť výdavkov na štátnu správu a na samosprávu, ako aj prehľad finančných tokov. Objem bežných výdavkov samosprávy môže, po uplatnení prípadných jednorázových výdavkov spojených s odovzdaním kompetencií, klesnúť, vzhľadom na podstatne lepšiu kontrolu volenými orgánmi. Oddelený model znamená nižší podiel verejných financií v štátnom rozpočte a tým aj nižšie výdavky.
Integrovaný model si vyžaduje rovnako jednorázové výdavky ( už doterajšia realizácia miestnej štátnej správy je toho dôkazom). V tomto modely sú však finančné toky podstatne neprehľadnejšie, pričom môžu nastať výraznejšie spory pri uplatnení systému štátnej pokladnice vzhľadom niekoľkoročnú existenciu nezávislej samosprávy.
Záver
V zásade je možné konštatovať, že výdavky nie sú rozdielne, ale rozhodujúca je skutočnosť, že pri duálnom systéme  sú prehľadnejšie finančné toky.

Celkový záver
Z porovnania kritérií vychádza výhodnejšie realizácia oddeleného modelu verejnej správy t.j. pokračovanie v procese oddelenia štátnej správy od samosprávy,  decentralizácie kompetencií zo štátu na samosprávu. S odovzdaním kompetencií samospráve je nevyhnutné odovzdať jej aj majetok potrebný na zabezpečovanie verejných úloh a preto ne neoddeliteľnou súčasťou reformy aj deetatizácia súčasného štátneho majetku. 
Je potrebné pristúpiť k jasnému vymedzeniu kompetencií, ktoré budú v správe miestnej samosprávy a samosprávy vyšších územných celkom. 
Decentralizačný krok si vyžaduje zásadnú zmenu daňového systému, systému finančného vyrovnávania a nové rozpočtové pravidlá, ale aj realizáciu opatrení smerujúcich k obmedzovaniu rizika nadmerného zadlžovania sa miestnej samosprávy a samosprávy vyšších územných celkov, opatrenia smerujúce k obmedzeniu neochoty participovať na celoštátnych programoch, prípadne obmedzenie, ktoré by mali dopad na zlú platobnú bilanciu štátu ako celku. 
Navrhované zmeny a zmeny vyplývajúce z ratifikácie Európskej charty miestnej samosprávy je potrebné premietnuť do jestvujúcich zákonov a mali by zohľadnené v novelizácii Ústavy resp. v rámci prác na  novej Ústavy SR. 

2.6  ZÁSADY CIEĽOVÉHO STAVU

1.	 Verejná správa na Slovensku bude zabezpečovaná na troch úrovniach 
1) 	štát ( úroveň Slovenskej republiky ako celku)
2) 	vyšší územný celok 
3) 	obec
2.	 Všetky tri úrovne verejnej správy musia byť celkami, ktoré sa pri svojom výkone úloh riadia verejným aj súkromným právom t.j. že pri zabezpečovaní verejných úloh ( verejnej moci)  budú povinné zo zákona realizovať tie kompetencie, ktoré jej budú zverené a zároveň môžu ako právnické osoby konať úkony, ktoré sú výsledkom dohody predstaviteľov obce, mesta, vyššieho územného celku resp. štátu  a ich obyvateľov. 
3.	 Všetky tri úrovne verejnej správy budú reprezentované volenými zástupcami občanov  a administratívnym aparátom . Na úrovni štátu to bude Národná rada Slovenskej republiky a ministerstvá, ostatné ústredné orgány štátnej správy . Na úrovni SVÚC to bude  volený predseda ( župan) , zastupiteľstvo a úrad  vyššieho územného celku a  na obecnej úrovni starosta, miestne zastupiteľstvo a miestny ( mestský ) úrad.
4.	  V súlade s Ústavou SR budú existovať dve úrovne samosprávy : miestna samospráva a samospráva vyššieho územného celku s tým, že sa podstatne zväčší objem kompetencií samosprávnych orgánov a zvýši sa zodpovednosť samosprávy sa správu a rozvoj štátu. 
5.	Štátnu správu budú zabezpečovať :
•	ministerstvá, ústredné orgány štátnej správy a štátom poverené agentúry
•	územné orgány štátnej správy 
Vo výnimočných prípadoch ( ak to je z hľadiska služby pre občana výhodnejšie riešenie) budú úlohy štátu zabezpečovať orgány miestnej samosprávy v tzv. prenesených kompetenciách zo štátnej správa na samosprávu ( napr. matrika, evidencia obyvateľstva, vydávanie osobných dokladov, ....)

Štátna správa
6.	 V oblasti uplatňovania výkonnej moci bude mať štát pôsobnosť vo veciach týkajúcich sa celého územia štátu a všetkých osôb v ňom. Dôvodom je nevyhnutnosť zabezpečenia jednotnosti uplatňovania verejnej moci na celom území SR a pre všetky prípady
7.	 Medzi výlučné kompetencie štátu patria :
•	obrana štátu vrátane vydržiavania ozbrojených síl a ozbrojených zborov
•	zahraničná politika a medzištátne vzťahy
•	zabezpečovanie vnútroštátneho poriadku ( legislatíva, polícia, vzdelanie )
•	veci týkajúce sa štátneho občianstva, pobytu cudzincov, sobáše, rozvody, osvojenie si detí,..)
•	ochrana práv a slobôd občana ( vrátane napr. katastra nehnuteľností)
•	sociálne zákonodarstvo ( Ústava hovorí o sociálnom trhovom hospodárstva), sociálne- právna ochrana detí, štátna sociálna podpora
•	správa štátneho majetku
•	správa vlastných príjmov a výdavkov ( štátny rozpočet )
•	štátne evidencie ( obyvateľstvo, matrika, evidencia zbraní a streliva, motorových vozidiel, ,..)
•	vydávanie štátnych dokladov ( cestovné doklady, identifikační karty, vodičské preukazy,..)
•	výkon štátnej kontroly ( napr. : inšpekcia práce, štátny stavebný dohľad, štátny zdravotný dozor, školská inšpekcia, štátny veterinárny dozor, fyto( rastlinný) dozor, štátny požiarny dozor, štátny dozor v životnom prostredí, ochrana pamiatok, štátna obchodná inšpekcia, farmaceutický dozor, dozor v oblasti potravinárstva,  polícia, živnostenský dozor, štátny dozor vo vzťahu k sociálnej poisťovni, Národnému úradu práce, dôchodkovému poisteniu ....)
•	vytváranie podmienok pre zdravé hospodárske prostredie ( menová politika, daňová politika, hospodárska a regionálna politika, celoštátna infraštruktúra - základná železničná sieť, diaľničná sieť, vodné cesty)
8.	 Decentralizácia a nové rozdelenie verejnej moci sa nepochybne dotkne súčasnej štruktúry štátnej správy na všetkých jej stupňoch. Navrhovaná decentralizácia smeruje k posilneniu koncepčných, riadiacich a kontrolných funkcií ústredných orgánov štátnej správy a zamýšľaná dekoncentrácia úloh ústredných orgánov oprostí tieto inštitúcie od operatívnej činnosti a zároveň priblíži výkon k miestu kde úlohy vznikajú
9.	 V nových podmienkach trhového hospodárstva, ale aj vo väzbe na plnenie požiadaviek vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie je nevyhnutný odklon od doterajšieho rezortného prístupu k spravovaniu vecí verejných a je žiaduce zvýšiť prierezový a koncepčný charakter činnosti ústredných orgánov štátnej správy. Zároveň je nevyhnutné presunúť viaceré úlohy, ktoré doteraz riešili rezortné orgány na nadrezortnú úroveň, prípadne posilniť existujúce, alebo vytvoriť nové inštitúcie ( ústredné orgány, špecializované vládne agentúry, polooficiálne agentúry, nezávislé inštitúcie) aj za cenu zrušenia existujúcich, ktoré tieto činnosti budú zabezpečovať. Táto požiadavka má osobitný význam aj z  dôvodu uskutočnenia deklarovaných zásadných zmien v zmysle programového vyhlásenia vlády. Ide najmä o činnosti :
•	formulovanie makroekonomickej stratégie a hospodárskej politiky
•	regionálna politika a podporné programy zo zahraničia 
•	proces decentralizácie a modernizácie verejnej správy 
•	verejné obstarávanie 
•	kontrolná činnosť 
•	informatizácia vo verejnej správe 
•	štátna pomoc 
•	personálna agenda, najmä vo vzťahu k štátnym úradníkom 
•	správa všetkého štátneho majetku 
Je potrebné zásadne prehodnotiť postavenie Úradu vlády SR a jeho štruktúru. Vznik nových inštitúcií je podmienený zánikom resp. zlúčením jestvujúcich.
10.	 Bude nevyhnutná vnútorná reorganizácia ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy s cieľom :
•	zjednodušiť a zjednotiť organizačnú štruktúru
•	zvýšiť  horizontálnu koordináciu v rámci ministerstiev a ostatných ústredných orgánov, ako aj medzi nimi navzájom
11.	  Je nevyhnutné nanovo definovať posty v orgánoch štátnej správy ( politické, odborné, úradnícke a servisné) vo vzťahu k pripravovaným zákonom ako aj vo vzťahu k požiadavkám na vzdelávanie vo verejnej správe. Rozdelenie postov do jednotlivých kategórií závisí od spôsobu obsadzovania postu, od postavenia a perspektívy osoby na tomto poste, od jeho práv a povinností. 
1. 	posty politické sa obsadzujú voľbou resp. menovaním na dobu neurčitú, bez nárokov na „predĺženie“, garantovaný kariérny postup alebo definitívu. 
2. 	najvyššie úradnícke posty by mali byť obsadzované na základe výberového konania 
3. 	V rámci organizačnej štruktúry ministerstiev, ústredných orgánov resp, dekoncentrovaných orgánov štátu ( po realizácii decentralizácie) by vedúci úradov mali byť funkciou úradníckou a nie politickou. Do času realizácie decentralizácie sú prednostovia úradov miestnej štátnej správy funkciou politickou
4. 	Neúradnícke posty v štátnej správe a ostatné posty vo verejnom sektore ( vrátane samosprávy a verejnoprospešných inštitúcií) bude riešiť osobitným zákonom
5. 	pomocné a servisné miesta sa budú obsadzovať na základe náboru a výberu a títo zamestnanci verejnej správy budú zamestnancami podľa Zákonníka práce
12.	Decentralizáciou verejnej správy sa otvorí možnosť pristúpiť k zmenám v rámci  ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy ( horizontálna integrácia) a k presunu kompetencií medzi jednotlivými orgánmi. Rozhodujúce je zvýšenie ich efektívnosti, pružnosti a flexibility. Súčasné, ťažkopádne ministerstvá, so zložitou organizačnou štruktúrou, s veľkým počtom zamestnancov a mnohokrát nelogicky usporiadanými činnosťami sú príčinou nízkej racionality ich činností.
13.	Vláda, ako vrcholový orgán výkonnej moci, sa bude orientovať predovšetkým na normotvorbu, riadenie a kontrolu a nebude plniť technicko - administratívnu funkciu, nebude rozhodovať o konkrétnych právach a povinnostiach jednotlivých subjektov. Ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy budú v rámci novým kompetenčným zákonom stanovenej právomoci vykonávať najmä prípravu legislatívy, koncepčnú, riadiacu a kontrolnú funkciu.
14.	 Efektívnosť činnosti  úradov štátnej správy sa podstatne zvýši obmedzovaním priameho zasahovania štátu do oblasti ekonomiky, ale aj do oblastí, ktoré budú predmetom decentralizácie . Úloha štátnych inštitúcií sa viac sústredí na formulovanie strategických cieľov, určovanie smerovania politiky štátu a definovania rámcových podmienok. Zvýrazní sa jeho kontrolná funkcia najmä voči subjektom pôsobiacim v štáte, najmä v daňovej oblasti.
15.	 Zmeny v rámci miestnej štátnej správy sú viazané na rozhodnutie o modeli usporiadania verejnej správy a o miere decentralizácie a dekoncentrácie kompetencií. Realizácia zmien by sa mala dvomi smermi :
1.	racionalizácia v rámci jestvujúcej štruktúry rozdelenia kompetencií
2.	zásadná reorganizácia na základe rozhodnutia o miere decentralizácie
16.	 Po realizácii decentralizácie kompetencií zo štátnej správy na samosprávu sa zúži náplň viacerých dnešných štátnych úradov na činnosť dozornú a inšpekčnú. Počet inštitúcií jednotlivých sietí budú závisieť od požiadaviek na racionalitu a efektívnosť výkonu a bude mať regionálne odlišnosti t.j. nebude identický . Vzhľadom na súčasný stav (budovy, technické vybavenie, zamestnanci,..) je vhodné, aby boli využívané najmä dnešné okresné sídla.

Vyšší územný samosprávny celok

17.	Nevyhnutnosť vytvorenia samosprávy vyšších územných celkov vyplýva najmä z nasledujúcich skutočností :
•	historický vývoj územného členenia Slovenska od 13. a 14. storočia smeroval ku konštituovaniu dvoch úrovní územnej verejnej správy ( okrem obcí) reprezentovanej okresmi a vyššími územnými celkami ( stolicami, župami, krajmi), ktoré disponovali užšou, alebo širšou samosprávnou podstatou. Tento vývoj výrazne ovplyvnil územnú štrukturáciu krajiny reprezentovanú územnými celkami so špecifickými kultúrno - historickými, demografickými, sociálno - ekonomickými a urbanistickými väzbami
•	doterajšie skúsenosti z pôsobenia neúplného modelu územnej verejnej správy potvrdzujú, že absencia samosprávy vyšších územných celkov je vážnou brzdou racionálnej deľby funkcií správy vecí verejných medzi štátnou správu a územnú samosprávu, napomáha byrokracii, vysokej nákladovosti, nízkej účinnosti a slabej verejnej kontrole verejnej správy
•	bez vytvorenia samosprávy na úrovni vyšších územných celkov nemožno začať uplatňovať regionálnu rozvojovú politiku založenú na využívaní endogénnych rastových faktorov. Takáto politika predpokladá vytvorenie inštitúcií, ktoré majú právo a schopnosť spravovať na vlastnú zodpovednosť a v prospech obyvateľov územných celkov podstatnú časť záležitostí verejného záujmu
•	vznik samosprávy vyšších územných celkov ukladá Ústava SR, ktorá v článku 64 ods.3 predpokladá jestvovanie samosprávy vyšších územných celkov, na základe osobitného zákona
•	podľa pripravovanej Európskej charty regionálnej samosprávy existencia regiónov, ktoré sú riadené zodpovednými volenými zástupcami, poverenými skutočnými zodpovednosťami vytvára také riadenie, ktoré je efektívne a zároveň blízke občanovi. Región vytvára úroveň moci vhodnej na realizáciu princípu subsidiarity, jedného zo základných princípov organizácie moderného štátu
•	vytvorenie vyšších územných celkov by malo Slovensko urobiť ďalší krok v procese adaptácie jeho územnej štruktúry na integráciu do spoločenstva EÚ a malo by sa začať uberať „európskym smerom“ reforiem územnej verejnej správy a zároveň by sa malo prostredníctvom regionálnych vlád otvoriť vstupu štrukturálnych fondov EÚ.
18.	  Vyššie územné samosprávne celky ( druhá úroveň samosprávy) tvoria územia nachádzajúce sa medzi obcami a štátom. Vznikajú zo zákona, sú samostatnými právnymi a ekonomickými subjektami. Reprezentujú úroveň moci vhodnej na realizáciu princípov subsidiarity. Z hľadiska nomenklatúry právomocí musia mať všetky právomoci, ktoré partia správnemu orgánu :
•	normotvornú ( uznášanie sa na všeobecne záväzných nariadeniach)
•	rozhodovaciu ( v oblasti verejnej správy aj v oblasti rozvoja)
•	kontrolnú ( k vlastným orgánom, organizáciám, príjmom, výdavkom, majetku)
•	exekučnú ( výkon vlastných rozhodnutí, daňová exekúcia)
•	trestnú ( sankcie za správne delikty v ich pôsobnosti)
•	kreačnú ( zriaďovanie vlastných iniciatívnych, kontrolných, výkonných orgánov, organizácií,..)
19.	Vyššie územné samosprávne celky budú vo vymedzenom území plniť tie samosprávne úlohy, ktoré nemôžu plniť jednotlivé obce ( z dôvodov dostupnosti, ekonomiky, efektívnosti správy,..). Hlavným poslaním vyššieho územného samosprávneho celku však je :
•	sociálne - ekonomický rozvoj územia
•	vyrovnávanie rozdielov vo vybavenosti územia
•	plniť spoločné nadobecné služby verejnej správy pre všetky obce územia a ich obyvateľov
20.	Vyššie územné samosprávne celky musia byť dostatočne veľké na to, aby mohli efektívne budovať a riadiť inštitúcie verejného sektora ako sú stredné školy, nemocnice, kultúrne inštitúcie, sociálne zariadenia, riešiť problémy trhu práce, programovať rozvoj a zabezpečovať jeho realizáciu. Na druhej strane musia byť dostatočne malé na to, aby umožnili uplatňovať samosprávne princípy riadenia, transparentnosť a účinnosť rozhodnutí. Musia s prehľadom riadiť celé územie celku, vrátane jeho okrajových častí za účelom dosiahnutia štandardnej kvality života občanov celého územia.
21.	Aký rozsah kompetencií vo verejnej správe budú zabezpečovať samospráva vyššieho územného celku záleží od miery decentralizácie a deetatizácie verejnej správy a uplatnenie princípu subsidiarity.
22. 	Do pôsobnosti samosprávy vyšších územných celkov nebudú patriť výlučné kompetencie štátu a výkon štátneho dozoru a dohľadu nad subjektami verejného, súkromného práva  a občanmi.

Miestna samospráva

23.	Miestne samosprávne orgány sú vo svojej organizačnej štruktúre a spôsobom zabezpečovania služieb podstatne flexibilnejšími inštitúciami v porovnaní so štátnou správou. Naviac sú spravidla schopné vykonávať služby lacnejšie a bez zbytočnej byrokracie. Správa, ktorá je bližšie obyvateľstvu je priamo kontrolovaná obyvateľstvom, tak v otázkach programových ako aj rozpočtových. 
24.	Zákon SNR č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení, v súlade s Ústavou SR, legalizuje postavenie obce ako samosprávneho územného celku, rámcovo vymedzuje rozsah jej kompetencie aj spôsob financovania. Jedným z dlhodobých problémov reformy je doniesť decentralizačný proces až do obcí, vytvoriť z nich rozhodujúce články verejnej správy. Táto tendencia sa uplatňuje vo všetkých reformujúcich sa krajinách. Viac a rozmanitejších kompetencií, znamená väčšiu pracovnú náročnosť pre miestne úrady, rozsiahlejšiu agendu a rast špecifičnosti pracovných činností. Reforma by však mala  na druhej strane zvýšiť efektívnosť výkonu verejnej správy.
25.	Veľkostnú štruktúru obcí v SR, v ktorej60 % tvoria obce do 1000 obyvateľov a až 43% obce do 500 obyvateľov, spochybňuje možnosť všeobecného uplatnenia zámeru odovzdania veľkého rozsahu kompetencií plošne jednotlivým obciam. Skúsenosti krajín západnej Európy, rovnako ako aj krajín strednej a východnej Európy potvrdzujú, že decentralizácii kompetencií do obcí predchádzala vo viacerých štátoch municipalizácia - zlučovania pôvodných samosprávnych obcí do väčších miestnych jednotiek.
Vo Švédsku tento proces prebiehal v r. 1962 - 1974, kedy z pôvodných 2500 obcí vzniklo dnešných 284 municipalít s minimálnym počtom 8 000 a s optimálnym počtom 20 000 obyvateľov. V súčasnosti má asi 1/4 municipalít menej ako 20 000 obyvateľov. jedným z pozitívnych dôsledkov reformy je o.i. zníženie počtu volených zástupcov z 200 000 v roku 1951 na dnešných 70 000. Podobný vývoj zaznamenalo aj napr. Poľsko, kde sa municipalizácia uskutočnila už v roku 1974 a miestna samospráva sa vykonáva v 2489 gminách, ktoré vznikli spojením niekoľkých obcí tak, aby ich počet obyvateľov predstavoval cca 15 000 obyvateľov. V obidvoch prípadoch sa vznik optimálnej veľkostnej štruktúry obcí uskutočnil rozhodnutím vlády a následnou legalizáciou parlamentom. 
26.	Dôvodom vytvorenia optimálnejšej veľkostnej štruktúry municipalít je efektívnosť decentralizačného procesu t.j. efektívnosť zabezpečovania verejných služieb a snaha o minimalizáciu výdavkov na verejnú spotrebu. Tento problém bol pertraktovaný na konferencii organizovanej Radou Európy v Budapešti, v r. 1994, na tému „ Veľkosť municipalít a efektívnosť občianskej participácie“. Jej cieľom bolo poukázať na skutočnosť, že municipality musia dosahovať ekonómiu z určitej veľkosti, v záujme efektívneho budovania administratívnych, infraštruktúrnych aj osobných služieb. Rozhodnutie o optimálnej veľkosti samosprávnej jednotky na miestnej úrovni umožní :
•	odovzdanie kompetencií štátnej správy a finančných prostriedkov na miestnu samosprávnu úroveň,
•	vytvorenie predpokladov pre ich kvalifikovaný a racionálny výkon,
•	eliminovanie konfliktov medzi potrebou decentralizácie verejnej správy a rozdrobenosťou sídelnej štruktúry,
•	priblíženie verejných služieb občanom,
•	preverenie efektívnosti a odbornosti výkonu niektorých samosprávnych funkcií pre územia väčších municipalít,
•	zabezpečiť efektívnejší a odbornejší výkon originálnych kompetencií malých obcí.
28. 	Niekoľko rokov prebiehajúca diskusia o optimálnej veľkosti obce pre správu decentralizovaných kompetencií na Slovensku vyústila do úvahy o vzniku tzv. miestnej správnej jednotky, pričom názor na jej veľkosť sa neustále líšil. Pohybuje sa od 3000 obyvateľov, až po vytvorenie cca 270 takýchto jednotiek t.j. s priemerne 20 000 obyvateľmi. Neriešenie problému veľkostnej štruktúry obcí znemožňuje realizovať rozsiahlejší proces decentralizácie. Navrhovaná cesta diferenciácie prenosu kompetencií v závislosti od veľkosti obce by bola v rozpore so zákonom SNR č.369/90 Zb., o v znení neskorších predpisov, o obecnom zriadení, pretože by viedla k obmedzovaniu práv občanov malých obcí. Rovnako nepriechodné je aj možné administratívne rozhodnutie o zlúčení obcí do optimálnych municipalít, pretože obce, ktoré získali zákonom reálnu právnu a ekonomickú suverenitu sa jej nebudú chcieť vzdať. Akýkoľvek takýto administratívny zásah by narušil proces demokratizácie na Slovensku. 
29.	Všetky doterajšie úvahy skončili na jedinom možnom riešení a to, vytvorením spoločného obecného úradu, ktorý môže podľa zákona 369/90 Zb. o obecnom zriadení, vzniknúť z iniciatívy obcí na základe dohody podmienenej súhlasom 3/5 poslancov obecných zastupiteľstiev. Na tieto úrady by boli následne decentralizované kompetencie, ktoré nie je možné zabezpečovať v „malých“ obciach. Podľa návrhu niektorých autorov by odbornú garanciu nad výkonom činností ako aj vplyv na finančné transfery mali mať príslušné rezortné ministerstvá. Tento prístup má však niekoľko úskalí :
•	skúsenosti zo zahraničia hovoria o potrebe silného právneho rámca a minimálny dobrovoľný výber pri určovaný sídla spoločného úradu,
•	takýto úrad by mal mať nad sebou minimálne radu starostov príslušných obcí,
•	spoločný úrad by mal mať právnu subjektivitu a mať možnosť priamo získavať transfery z verejných rozpočtov resp. podielové dane, čo je v rozpore s Ústavou SR,
•	ingerencia štátu, aj keď len metodická a finančná ide proti zámerom decentralizácie,
•	musia byť veľmi presne vypočítané príspevky obcí na tento úrad  a určený aj spôsob vymáhania v prípade neplnenia služby,
•	poznatky ukazujú, že ak kompetencie nie sú pod dohľadom zastupiteľstiev, systém nefunguje...
30.	Je možné zvažovať aj iné riešenia, v celom kontexte územného a správneho členenia SR, napr. :
•	v rámci radikálnej zmeny územného a správneho usporiadania posilniť vyššiu úroveň samosprávy ako sú obce a týmto ponechať iba najzákladnejšie funkcie ( nie hospodárske)
•	delením pôsobnosti miestnej samosprávy a samosprávy vyššieho územného celku v rámci kompetencie (napr. školstvo, zdravotníctvo, sociálna starostlivosť) t.j. zriaďovanie, zrušovanie, financovanie by bolo v kompetencii samosprávy vyšších územných celkov a vlastníctvo objektov, prevádzka by bolo v kompetencii miestnej samosprávy. Tento prístup umožní aj rovnakú pozíciu zo strany „tretieho“ sektoru
•	realizovať medziobecnú spoluprácu na princípe združovania

Reforma vo veľkých mestách

31.	Súčasná situácia v tzv. veľkých mestách ( Bratislava, Košice) je charakteristická nevyjasnenými vzťahmi medzi mestom a mestskými časťami. Súčasný stav je upravený v zákone o Bratislave a v zákone o Košiciach, no napriek tomu je predmetom neustálych diskusií najmä o finančných vzťahoch, o majetkových vzťahoch, o zabezpečovaní služieb presahujúcich hranice mestskej časti, ale aj v oblasti reprezentácie mesta. V oboch mestách existujú minimálne dve verzie návrhu nových zákonov o meste ( primátorské resp. starostov mestských častí).
32.	Ústava SR deklaruje mesto Bratislavu za hlavné mesto Slovenskej republiky, pričom územné členenie mesta na mestské časti je dané osobitným zákonom o Bratislave a deľba pôsobnosti medzi mestom a mestskými časťami je definovaná v Štatúte hlavného mesta Bratislava. Zároveň je Bratislava sídlom kraja a 5 okresných úradov. Súčasná situácia, nielen vo vzťahoch medzi správnymi orgánmi, je neprehľadná aj pre občana mesta.  
33.	Vznikom samosprávy vyššieho územného celku bude mať mesto Bratislava postavenie krajského mesta a oboch úrovní samosprávy ( samosprávy vyššieho územného celku a miestnej samosprávy). Vzhľadom na predpoklad decentralizácie kompetencií zo štátnej správy na územnú samosprávu bude mesto Bratislava :
•	samostatným vyšším územným samosprávnym celkom
•	obcou v zmysle zákona 369/90 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov
Existuje aj iný názor ( ZMOS), ktorý uvažuje s tým, že mesto Bratislava bude plniť úlohy 
samosprávy vyššieho územného celku a mestské časti úlohy obce v zmysle zákona 369/90 
Zb. v znení neskorších predpisov
•	krajským mestom, na jeho území bude pôsobiť 1 krajský úrad, so sieťou pracovísk
34.	Vzťahy medzi mestom a mestskými časťami, majetkové vzťahy ako aj finančné mechanizmy budú upravené v novom zákone o meste Bratislava tak, aby boli kompatibilné s pravidlami platnými na území celého štátu.
35.	Na základe rozhodnutia o miere decentralizácie t.j. v prípade odovzdania vyššie uvedených kompetencií samospráve ( miestnej, ale najmä samospráve vyšších územných celkov) bude potrebné overiť potrebu vypracovania osobitného zákona pre mestá, ktoré budú sídlom kraja a zároveň sídlom samosprávy vyššieho územného celku a v rámci ktorých je predpoklad vzniku miestnych častí.

Rámcový zoznam potencionálnych originálnych kompetencií územnej samosprávy

37.	Definitívny zoznam kompetencií a rozdelenie kompetencií na jednotlivé úrovne samosprávy bude doriešené v rámci spracovania koncepcie verejnej správy  t.j. do 31.12.1999 

Hospodárske funkcie
1.	zostavovanie, schvaľovanie a kontrola vlastného rozpočtu,
2.	vypracovanie a schvaľovanie programu regionálneho rozvoja ,
3.	spracovanie a schvaľovanie programu miestneho rozvoja, stanovisko k programu regionálneho rozvoja a stanovisko z celoštátnym zámerom, 
4.	vypracovanie a schvaľovanie nástrojov ekonomického a sociálneho rozvoja obce, mesta, vyššieho územného samosprávneho celku v súlade s platnými zákonmi, vrátane cezhraničnej spolupráce,
5.	stanovenie a schvaľovanie regionálnych poplatkov, správa miestnych daní a poplatkov, stanovenie výšky miestnych daní a poplatkov, prípadne diferenčných daňových prirážok v súlade s platnými zákonmi,
6.	finančné vyrovnávanie daňovej sily miest a obcí,
7.	hospodárenie s majetkom samosprávy,
8.	spoluúčasť na verejných službách regionálneho a miestneho významu,
9.	vlastná investičná a podnikateľská činnosť, 
10.	vydávanie záväzných stanovísk k začatiu podnikateľskej činnosti právnických a fyzických osôb,
11.	zakladanie, zrušovanie a kontrola miestnych a regionálnych podnikov,
12.	podpora súkromného a tretieho sektora.
Verejné služby 
1.	verejné osvetlenie,
2.	pohrebníctvo, cintoríny, domy smútku,
3.	hospodárenie s komunálnym odpadom, odkanalizovanie,
4.	zásobovanie vodou, elektrinou, 
5.	správa verejných priestranstiev,
6.	údržba miestnych komunikácií.
Výstavba a bývanie
1.	obstarávanie a schvaľovanie projektov regionálneho charakteru,
2.	koordinácia miestnych rozvojových zámerov,
3.	výstavba, správa a údržba obecných bytov,
4.	príprava územia pre bytovú výstavbu,
5.	zabezpečovanie tepelného hospodárstva.
Starostlivosť o životné prostredie
1.	komunálna územná a druhová ochrana prírody a krajiny,
2.	zabezpečovanie ochrany drevín mimo les,
3.	zabezpečovanie ochrany akosti a množstva vôd v správe obcí,
4.	zabezpečovanie racionálneho využívania vôd v správe obcí,
5.	komunálna ochrana ovzdušia a jej programy,
6.	komunálne odpadové hospodárstvo a jeho programy,
7.	obstarávanie územnoplánovacej dokumentácie veľkých územných celkov,
8.	obstarávanie a schvaľovanie územnoplánovacej dokumentácie sídelných útvarov a zón,
9.	zabezpečovanie územného konania a vydávanie územných rozhodnutí pre umiestňovanie vybraných stavieb, zmeny využitia územia a ochrany záujmov v území,
10.	zabezpečovanie stavebného poriadku, vrátane stavebného povolenia a vydávanie povolení pre vybrané stavby,
11.	monitorovanie stavu životného prostredia a poskytovanie informácií o ňom,
12.	spravovanie zoologických záhrad, chovných staníc, rehabilitačných staníc, zoologických kútikov a záchytných staníc v správe obce,
13.	spravovanie botanických záhrad, arborét, náučných chodníkov a lokalít 
14.	spravovanie stredísk environmentálnej výchovy a informatiky a ďalších zariadení starostlivosti o životné prostredie,
15.	utváranie a chránenie zdravých podmienok a zdravého spôsobu života a práce obyvateľov obce.
Doprava
1.	vlastníctvo, výstavba, údržba a správa ciest II. a III. kategórie
2.	účasť v regionálnych dopravných podnikoch ( možnosť)
3.	mestská a prímestská hromadná doprava
Vodné hospodárstvo
1.	výstavba, správa a údržba vodovodov, vodárenských objektov
2.	výstavba, správa a údržba objektov a sietí kanalizácie
3.	čistiarne odpadových vôd
Školstvo
1.	zriaďovanie, zrušovanie a správa školských zariadení,
2.	výstavba a správa základných škôl,
3.	výstavba a správa stredných škôl,
4.	zriaďovanie neštátnych vysokých škôl,
5.	menovanie a odvolávanie riaditeľov škôl, školských a predškolských zariadení ( na základe výberového konania a návrhu školských samospráv)
6.	prideľovanie finančných prostriedkov na mzdy, platy a ostatné osobné vyrovnanie, na platby do poisťovní, na tovary a služby, pokiaľ sa poskytujú bezplatne, pre všetky zariadenia zaradené do školskej siete
7.	prideľovanie finančných dotácií súkromným, cirkevným zariadeniam zaradením do siete v súlade so zákonom o financovaní školstva
Zdravotníctvo
1.	zriaďovanie a správa regionálnych polikliník, nemocníc a zariadení
2.	správa nemocníc, liečebných ústavov, taxatívne vymenovaných 
3.	detské liečebne
4.	podpora súkromných zariadení
5.	výstavba a prevádzka miestnych zdravotných stredísk, polikliník, nemocníc
Kultúra	
1.	zakladanie a správa regionálnych osvetových stredísk, knižníc, múzeí, galérií , divadiel  a bábkových divadiel, hvezdární, zoologických záhrad
2.	zakladanie, riadenie a zrušovanie miestnych knižníc, múzeí, galérií, kultúrnych stredísk, divadiel, orchestrov, umeleckých súborov, sál, kín, amfiteátrov,..
3.	ochrana a starostlivosť o kultúrne pamiatky, historické objekty
4.	kultúrne podujatia
5.	vedenie miestnej kroniky
Sociálna pomoc
1.	zriaďovanie a správa obecných a nadobecných zariadení sociálnych služieb, opatrovateľská služba, detské domovy
2.	finančná podpora miestnych a súkromných ( mimovládnych ) zariadení na základe definovaných normatívov
3.	poskytovanie dávok sociálnej pomoci
Vnútorná správa, správna administratíva
1.	organizačná štruktúra úradu
2.	vydávanie všeobecne záväzných nariadení
3.	organizovanie hlasovania obyvateľstva, organizovanie volieb
4.	správne úkony vyplývajúce z odovzdania kompetencií
5.	zber a spracovanie údajov o obci, o vyššom územnom samosprávnom celku
Bezpečnosť, verejný poriadok
1.	integrovaný záchranný systém
2.	miestna polícia
3.	civilná obrana ( participácia)
4.	požiarna ochrana