Osobitná časť

K Čl. I

Navrhuje sa zákon o právach a povinnostiach osôb pri získavaní, spracúvaní alebo zverejňovaní informácií a ich verejnom šírení komunikačnými médiami.  

K Čl. 1 až 9

Navrhovaná právna úprava zohľadňuje základné princípy novinárskej práce, kam prináležia aj ústavné garancie slobody prejavu a práva na slobodné vyhľadávanie a šírenie informácií. Desať základných zásad má preto napomôcť interpretáciu jednotlivých ustanovení zákona v praxi. Návrh zákona obsahuje prvú komplexnú úpravu novinárskej komunikácie, preto  základné zásady vychádzajú najmä z Rezolúcie Parlamentného zhromaždenia Rady Európy 1003 (1993) o etike žurnalistiky, pričom ich implementácia reflektuje bod 5 iv) Odporúčania Parlamentného zhromaždenia Rady Európy č. 1215 (1993) o etike žurnalistiky.

K Čl. 1

Návrh zásad vychádza z bodov 2 až 5 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky. Zakotvuje najmä novinársku činnosť ako manifestáciu slobody prejavu a v tomto zmysle ďalej oddeľuje názor od správy v súlade s bodom 3 predmetnej rezolúcie. 
Vo vzťahu k výkonu novinárskej činnosti sa osobitne deklaruje úloha štátu ako garanta slobodného výkonu novinárskej činnosti, ktorá ako uplatnenie konkrétnej ústavou zaručenej slobody nebude limitovaná formálnymi (administratívnymi) obmedzeniami platnými napr. pre oblasť podnikania; rozhodujúcim nie je totiž samotná miera tvorivosti novinára, ale výkon novinárskej činnosti – i tie zložky novinárskej činnosti, kde je tvorivosť zastúpená iba v minimálnej miere (a teda ich výsledky sú vylúčené z ochrany podľa autorského zákona), napr. kameraman spravodajstva, zvukový technik a pod., návrh zákona vníma ako rovnocenné novinárske činnosti a priznáva im rovnaký status ako tvorivým novinárskym činnostiam (ktorých výsledok podľa svojej povahy môže byť chránený autorským zákonom). 

K Čl. 2

Návrh zásad vychádza z bodov 3 a 21 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky. Kým čl. 1 je orientovaný skôr na osobu novinára, čl. 2 sa sústreďuje na osobu vydavateľa, teda osobu, ktorej štát garantuje právo vyhľadávať a zhromažďovať informácie, ktoré následne verejne šíri. Tak ako novinárskej činnosti, aj vydavateľskej činnosti sa priznávajú garancie jej slobodného výkonu. Na rozdiel od novinárskej činnosti, sa však vo vydavateľskej činnosti môžu vyskytnúť formálne (administratívne) prekážky (ak ich existencia je odôvodnená, napr. evidencie tlače), nesmú však ohroziť samotnú slobodu vydávania. 

K Čl. 3

Návrh zásad vychádza predovšetkým z bodov  33 a 34 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky. Zároveň odsek 3 tejto zásady reflektuje Odporúčanie (1997) 21 Výboru ministrov členským štátom o médiách a podpore kultúry znášanlivosti.

K Čl. 4

O týchto zásadách možno hovoriť aj ako o zásadách prevencie pred mediokraciou a byrokraciou. Návrh vychádza z bodov  9, 15, 19 a 29 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky.

K Čl. 5

Návrh zásad vychádza z bodov 12 a 13 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky.

K Čl. 6

Návrh zásad vychádza z bodov 22 až 25 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky.

K Čl. 7

Návrh zásad vychádza z bodov 16, 26 a 27 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky.

K Čl. 8

Návrh zásady vychádza z bodu 35 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky.

K Čl. 9

Návrh zásady vychádza z bodov 36 až 38 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky

K Prvej časti návrhu (§ 1 až 5)

V návrhu všeobecných ustanovení sa vymedzuje predmet úpravy, najmä personálna a vecná pôsobnosť zákona. V  ustanoveniach tejto časti sa ďalej vymedzujú všetky základné všeobecné pojmy vrátane pojmov periodická tlač a novinárska činnosť.
Ak sa ďalej v texte dôvodovej správy používa pojem vydavateľ, rozumie sa tým vydavateľ periodickej tlače, vysielateľ i tlačová agentúra.

K § 1

Z navrhovaného ustanovenia je zrejmé, že spoločným atribútom úpravy bude verejné šírenie informácií prostredníctvom komunikačných médií. Zákon tak upravuje nielen tradičnú masovú komunikáciu (verejný styk systémom point to multipoint), ale aj novinársku  komunikáciu vo všeobecnom rámci (zahŕňajúc verejný styk systémom multipoint to point). Z hľadiska obsahovej koregulácie upravuje návrh zákona 
•	editoriálnu komunikáciu (šírenie novinárskych prejavov a celkov) ako komunikáciu prioritnú,
•	komerčnú komunikáciu ako lex specialis k existujúcemu zákonu o reklame resp. ako lex generalis k zákonu o vysielaní a retransmisii,
•	politickú komunikáciu, ktorá je vôbec prvýkrát komplexne zhrnutá v jednom návrhu zákona.
Základným účelom návrhu zákona, ktorý je zrejmý z pôsobnosti zákona, je primárne zabezpečenie výkonu novinárskej činnosti ako slobodného povolania aplikujúceho slobodu prejavu a právo vyhľadávať informácie. Účelom  navrhovaného zákona je aj ochrana osôb (respondentov) pred zneužitím slobody prejavu alebo práva vyhľadávať a šíriť informácie.      
V oblasti personálnej pôsobnosti návrh demonštratívne vypočítava základné skupiny osôb s výnimkou recipienta, ktoré vytvárajú komunikačný reťazec v rámci šírenia novinárskych celkov. 
Vymedzuje sa aj vecná pôsobnosť, a to pozitívne (odsek 2) i negatívne (odsek 3).  

Pozitívne vymedzenie vecnej pôsobnosti návrhu zákona zahŕňa tak tradičné komunikačné médiá a ich komunikáty alebo súbory komunikátov (periodická tlač, vysielané programy a teletext, dokumentárna tvorba zastúpená audiovizuálnou tvorbou a agentúrny servis), ako aj ďalšie kanály, prostredníctvom ktorých sa verejnosti sprostredkúvajú novinárske prejavy.
V negatívnom vymedzení sú zahrnuté tzv. 
•	úradné periodiká (písmeno a)),
•	služobné periodiká (písmeno b)), kam možno zaradiť aj tzv. podnikové noviny za predpokladu, že ich rozširovanie (iné verejné šírenie) je limitované zamestnancami podniku, teda ho nemožno považovať za verejné; služobné periodikum je vylúčené z pôsobnosti zákona len pod podmienkou, že ide o vnútorné potreby právnickej osoby, pre ktorú sa periodikum distribuuje,
•	reklamné periodiká (písmeno c)), ak na ne možno v celku aplikovať zákon o reklame a ich obsah tvorí iba vlastná propagácia (ide napr. o reklamné tlačoviny obchodných reťazcov), 
•	newsletters a iné periodiká doručované na základe individuálnej požiadavky prostredníctvom internetu alebo inej siete (písmeno d)).

K § 2

Navrhovaným ustanovením sa vymedzujú základné pojmy. 

V odseku 1 sa vymedzuje distribúcia periodickej tlače, za ktorú sa považuje akékoľvek rozširovanie periodickej tlače, ale aj distribúcia prostredníctvom počítačovej siete (sprístupňovanie verejnosti); v prípade agentúrneho servisu tlačových agentúr sa pod distribúciu agentúrneho servisu okrem sprístupňovania verejnosti zahŕňajú aj iné druhy verejného prenosu (§ 39 ods. 5). Zároveň sa v odseku 2 vymedzuje pojem distributéra periodickej tlače, za ktorého sa považuje akákoľvek osoba, ktorá distribuuje inú ako vlastnú periodickú tlač alebo iný ako vlastný agentúrny servis (§ 39 ods. 5), a to i vtedy ak vykonáva aj iba časť distribúcie.
Inzercia sa v odseku 3 vymedzuje ako akékoľvek odplatne zverejnené oznámenie. Na rozdiel od vymedzenia reklamy (zákon o reklame, zákon o vysielaní a retransmisii) tak primárne nie je dôležitý účel zverejnenia, ale atribút odplatnosti ako determinant poskytnutej služby. Takéto vymedzenie je však oslabené druhou vetou definície, kde sa vymedzujú ďalšie kategórie bezplatnej inzercie, kde sa dosahuje rovnaký účinok zverejnenia ako pri zverejnení inzercie podľa prvej vety definície; zaraďuje sa tu teda reklama vymedzená zákonom o reklame, ako aj  vlastná propagácia, ktorá v svojej podstate nie je službou, avšak možno ňou u spotrebiteľa dosiahnuť rovnaký účinok.
V odseku 4 sa vymedzuje komunikačné médium, ktoré je prvýkrát vymedzené cez technickú, inštitucionálnu i  obsahovú zložku. Spojením týchto troch zložiek vzniká inštitucionalizovaná komunikačná platforma (komunikačné médium) tak, ako sa prejavuje vo verejnej komunikácii. Samozrejme je možné, že v určitých fázach komunikácie absentuje niektorá zložka vymedzujúca komunikačné médium v celku (napr. uplatnenie práva na nápravu predpokladá existenciu obsahovej a inštitucionálnej zložky, technická je však potlačená; tvorba novinárskeho prejavu predpokladá inštitucionálnu a technickú zložku, nie však obsahovú a pod.), preto je definícia volená tak, aby zahŕňala všetky možnosti vychádzajúce z praxe. Zároveň sa v odseku 5 vymedzuje základná jednotka komunikácie.
V odsekoch 6 a 7 sa vymedzujú komunikáty, ktoré nie sú novinárskym prejavom (§ 4 ods. 5) a zároveň nie sú inzerciou; ich zverejnenie nie je službou. Rozdielom medzi oznámením v naliehavom verejnom záujme a oznámením vo verejnom záujme spočíva v tom, že oznámením v naliehavom verejnom záujme sa realizujú iba zákonné oprávnenia orgánov verejnej moci, pričom ich  zverejnenie je povinnosťou (§ 9). Oznámenie vo verejnom záujme je bezplatne zverejnené nepolitické oznámenie napr. charitatívna výzva.
Respondent je vymedzený v odseku 8 ako objekt či subjekt komunikácie. Ak je respondentom právnická osoba, je ním aj vtedy, ak sa komunikácia realizuje prostredníctvom jej predstaviteľa. Predstaviteľa právnickej osoby treba pritom vnímať v najširšom kontexte, teda ako akúkoľvek fyzickú osobu, ktorá prezentuje alebo reprezentuje právnickú osobu (vyjadruje sa v jej mene alebo za ňu), bez ohľadu na to, či je jej štatutárom, zamestnancom alebo v inom vzťahu k nej. 
Ustanoveniami odsekov 9 a 10 sa vymedzujú základné spôsoby šírenia komunikátov. Kým rozširovanie je viazané na existenciu veci (hmotnej rozmnoženiny komunikátu), sprístupňovanie verejnosti je vymedzené ako verejný prenos komunikátov systémom point to multipoint resp. prostredníctvom internetu či iných sietí.
Na rozdiel od periodickej tlače (§ 5) sa v právnom poriadku prvýkrát vymedzuje tlačová agentúra (odsek 11) ako spravodajská inštitúcia. Definícia je ustanovená zužujúco tak, aby sa za tlačovú agentúru v období informačnej spoločnosti nepovažovala fyzická osoba, ktorá iba uplatňuje ústavné právo zhromažďovať a šíriť informácie.
Odsek 12 vymedzuje vydanie (edíciu) periodickej tlače bez ohľadu na to, či ide o rozširovanú alebo sprístupňovanú periodickú tlač; vydanie je teda charakterizované ako množina všetkých totožných výtlačkov rozširovanej periodickej tlače vrátane jazykových mutácií takýchto výtlačkov alebo regionálnych mutácií vydaných v zvolenej periodicite alebo ako množina všetkých komunikátov sprístupnených v jednej časovej jednotke na rovnakom mieste siete, teda s rovnakým URL (Uniform Resource Locator). Vydanie nie je viazané na úkon vydávania, ale na akt zverejnenia.
V odseku 13 sa vo všeobecnosti vymedzuje vlastná propagácia, ktorú charakterizuje kanál zverejnenia (komunikačné médium alebo vlastné médium – plagáty, reklamné periodiká, vlastná internetová stránka a pod.) a obsah.
V odseku 14 sa vymedzuje vydavateľ periodickej tlače. Zároveň sa vymedzuje úkon vydávania ako zverejnenie determinované rozširovaním, pričom nie je rozhodujúcim druh nosiča (papier, CD, DVD) ani forma komunikátov (textová, grafická, auditívna, audiovizuálna, multimediálna).

K § 3

Ustanovením sa vymedzujú ďalšie skutočnosti a pojmy.

Údaj (odsek 1) ako základný a všeobecný prvok komunikácie je vymedzený ako objektívne existujúca skutočnosť, preto naň možno aplikovať hodnotu pravdivosti.
Informácia (odsek 2) ako základná jednotka novinárskeho prejavu je vymedzená ako údaje, ktorým je priradená denotácia. Zároveň sa v odseku 6 vymedzujú podmienky, za ktorých možno informáciu označiť za nepravdivú (nepravdivým je samotný údaj), klamlivú (pravdivý údaj nemá jemu zodpovedajúcu konotáciu) alebo neúplnú (zamlčaním údaju podstatného pre správne pochopenie informácie ju posúva do kontextu, ktorý je zavádzajúci).
Vymedzuje sa aj citácia respondenta (odsek 3), pričom sa striktne odlišuje od názoru komunikačného média (odsek 5). Ustanovením sa prvýkrát priamo citovaným alebo parafrázovaným vyjadreniam tretích osôb priznáva informačný dualizmu. Citácia respondenta je expressis verbis informáciou (na rozdiel od názoru komunikačného média), pričom za pravdivosť údajov uvedených v nej zodpovedá v zásade respondent (§ 15 ods.2), citácia je však zároveň ako celok údajom, keďže je objektívne existujúcou skutočnosťou nezávisle na práci novinára, a preto za pravdivosť informácie ako údaja zodpovedá vydavateľ, tzn. zodpovedá za merateľné a preukázateľné kvality údaja, ktoré si mohol overiť, t. j. že vyjadrenie skutočne povedal respondent, ktorého citoval a že citoval správne a v takom kontexte, v akom to bolo povedané.  

K § 4

Vymedzujú sa pojmy súvisiace s novinárskou činnosťou.

V odseku 1 a 2 sa vymedzuje novinár ako osoba, ktorej podľa navrhovaného zákona prináležia práva a povinnosti. Neznamená to, že by novinársku činnosť nemohla vykonávať  akákoľvek fyzická osoba. Novinárom, ktorý požíva ochranu podľa navrhovaného zákona, je nielen fyzická osoba ako pôvodca novinárskeho prejavu, ale aj fyzická osoba, ktorá sa ako člen realizačného štábu podieľa na vzniku novinárskeho prejavu – napr. kameraman, zvukár, grafik, fotograf, redaktor a pod.; táto osoba je ďalej determinovaná vzťahom k vydavateľovi (t. j. vydavateľovi periodickej tlače, vysielateľovi alebo tlačovej agentúre) alebo pôvodcovi novinárskeho prejavu, prípadne mu práva a povinnosti vznikajú členstvom v akreditovanej novinárskej organizácii.
Prvý sa vymedzuje aj novinár v slobodnom povolaní (odsek 3).
Novinárska činnosť je vymedzená v odseku 4 ako súbor činností s údajmi a informáciami redigovanie nevynímajúc, ktoré vedú k zverejneniu novinárskeho prejavu alebo celku prostredníctvom komunikačného média; zároveň sa v odseku 5 vymedzuje novinársky prejav ako osobitný druh komunikátu.  
Odsekom 6 sa vylučuje z podnikania výkon novinárskej činnosti v režime, ktorý nie je pracovnoprávnym vzťahom a zároveň si novinár nezvolil (pri činostiach, ktoré možno vykonávať ako podnikanie) živnostenský režim. Vylúčenie sa týka činností, ktoré sú novinárskymi činnosťami, napr. aj jazykovej korektúry pri redigovaní, ak sú vykonávané v režime podľa odseku 1 písm. c) resp. d) – týka sa to teda nielen tvorivých častí novinárskej činnosti (publicistická tvorba, tvorba dokumentárnych filmov a pod.), ale aj netvorivých častí (resp. častí, kde je tvorivosť zastúpená v minimálnej miere alebo úplne absentuje) – napr. kameraman spravodajstva, spravodajca, zvukový technik a pod. Úprava pritom nevylučuje, aby na tie časti novinárskej činnosti, ktoré nie sú tvorivými činnosťami, boli (na požiadanie novinára) vydávané živnostenské oprávnenia – napr. spravodajská činnosť, teda novinárske činnosti možno vykonávať podľa živnostenského režimu alebo nepodnikateľského režimu (a to i vtedy, ak ide o opakovanú a sústavnú činnosť, nakoľko jej chýba atribút „za účelom dosiahnutia zisku); autorskoprávny režim u činností, ktorých výsledok je chránený podľa autorského zákona, ostáva rovnako zachovaný.

K § 5

Vymedzuje sa periodická tlač a súvisiace pojmy. 

Na všeobecnú definíciu periodickej tlače (odsek 1) nadväzuje vymedzenie špecifikované podľa spôsobu verejného šírenia (odsek 2). Rozširovanou periodickou tlačou je akákoľvek periodická tlač, ktorá je šírená prostredníctvom hmotných nosičov (napr. papierové výtlačky, CD, DVD a pod.). Periodická tlač sprístupňovaná verejnosti je predovšetkým elektronická mutácia rozširovanej periodickej tlače; ak nie je elektronickou mutáciou, tak iba vtedy, ak je evidovaná ako periodická tlač (§ 36), t. j. iná ako elektronická mutácia rozširovanej periodickej tlače sa periodickou tlačou stáva až momentom evidencie.
V odsekoch 3 až 7 sa vymedzuje špecifická periodická tlač čo do územného rozsah, periodicity a obsahového zamerania. 
Na všeobecnú definíciu periodickej tlače nadväzuje negatívne vymedzenie v odseku 8. Periodickou tlačou predovšetkým nie je webcasting ani simulcasting vysielateľa či internetová stránka osoby, ktorá nie je evidovaná a ani mutáciou rozširovanej periodickej tlače. Periodickou tlačou nie je ani agentúrny servis tlačovej agentúry, aj keď je rozširovaný na hmotných nosičoch. Ako periodickú tlač nemožno evidovať ani internetový vyhľadávací portál a ani tlačovinu osobnej povahy (a to aj keby vychádzala periodicky a inak by spĺňala charakteristiku periodickej tlače). 

K Druhej časti návrhu (§ 6  až 10)

Táto časť návrhu vymedzuje práva a povinnosti pri základných novinárskych činnostiach – získavanie informácií, ich zverejňovanie a verejné šírenie – a povinnosť mlčanlivosti v procese novinárskej činnosti.

K § 6

Navrhuje sa osobitná explicitná povinnosť verejných inštitúcií (orgány verejnej moci, nimi zriadené organizácie a osoby zriadené zákonom) spolupracovať s novinármi pri ich novinárskej činnosti tak, aby nebola ohrozená včasnosť informovania verejnosti. Zároveň sa povoľuje verejným inštitúciám umožniť novinárom prístup k takým informáciám, ktoré síce nemajú povahu tajomstva alebo utajenej skutočnosti, avšak sú citlivé, interné alebo inak nevhodné na zverejnenie, no môžu byť dôležité pre pochopenie kontextu alebo samotných informácií určených na zverejnenie. 
Aplikáciou týchto ustanovení však nemôžu byť dotknuté povinnosti sprístupniť informácie podľa osobitného predpisu (napr. zákon o slobode informácií) alebo naopak zamedziť prístup k informáciám, ak to vyžaduje osobitný predpis (napr. utajované skutočnosti, obchodné tajomstvo, služobné tajomstvo a pod.).

K § 7

Navrhuje sa explicitný zákaz získavania utajovaných skutočností.

K § 8

V súlade s Ústavou Slovenskej republiky sa v generálnej rovine (odsek 1) zakazuje cenzúra, zároveň sa však v súlade s príslušnými článkami ústavného zákona č. 227/2002 Z. z. o bezpečnosti štátu v čase vojny, vojnového stavu, výnimočného stavu a núdzového stavu tento generálny zákaz oslabuje, keďže sa priznáva existencia oprávnení k zavedeniu cenzúry.
V odseku 2 sa zároveň zakazuje aj iný neoprávnený zásah do slobody prejavu novinára než cenzorský zásah. Generálna klauzula o ochrane novinárskeho prejavu sa zakotvuje v súlade so slobodou prejavu, ktorej obmedzenie je možné iba zákonom a v taxatívne stanovených prípadoch.
Odsekmi 3 a 4 sa ustanovujú obmedzenia slobody prejavu pre vydavateľov periodickej tlače a tlačové agentúry, keďže obmedzenia vysielateľov ustanovuje najmä zákon o vysielaní a retransmisii (odsek 5). Kým v odseku 3 sú formulované všeobecné obmedzenia platné pre celú skupinu povinných osôb a celú škálu komunikátov, odsek 4 formuluje špecifické povinnosti v súlade s Odporúčaním č. R (97) 19 Výboru ministrov členským štátom o zobrazovaní násilia v elektronických médiách; obmedzenia sa dotýkajú iba tzv. moving pictures komunikátov poskytovaných tlačovou agentúrou alebo sprístupňované verejnosti napr. v rámci internetových novín (sprístupňovaná periodická tlač). Ustanovením odseku 4 sa poukazujúc na „moc obrazu“ zavádzajú rovnaké obmedzenia pre celú skupinu audiovizuálnych obsahov bez rozdielu na platformu, prostredníctvom ktorej sú prenášané verejnosti, teda v súlade s cit. odporúčaním Rady Európy. 

K § 9

Navrhovaným ustanovením povinnosti súčinnosti v krízových situáciách, počas živelných pohrôm a v ďalších osobitnými predpismi špecifikovaných prípadoch, keď existuje nutnosť zverejniť oznámenie v naliehavom verejnom záujme (odsek 1), sa odstraňuje disproporcia medzi vysielaním (odsek 2) a ostatnými komunikačnými médiami.  

K § 10

Ustanovuje sa redakčné tajomstvo ako zákonom uznaná povinnosť mlčanlivosti. 
Osoba poskytujúca informácie či dokumenty, ktoré sú podkladom novinárskeho prejavu, má právo sa u vydavateľa alebo šéfredaktora (resp. sprostredkovane aj u novinára, ktorý je v zmluvnom vzťahu k vydavateľovi) domáhať ochrany, ktorý je povinný jej ju zaručiť (odsek 1).  
Záväzok mlčanlivosti možno zrušiť so súhlasom osoby, ktorej sa ochrana týka. Súhlas môže chránená osoba síce de facto vziať späť, takéto späť vzatie by však nemalo žiadne právne účinky na zaobchádzanie s informáciou, preto od okamihu zverejnenia jej totožnosti, pri dodržaní povinnosti mlčanlivosti však najskôr udelením súhlasu, sa chránená osoba stáva respondentom s plnou zodpovednosťou, ale i právami (odsek 2).
Povinnosť vydavateľa a šéfredaktora subsumuje i povinnosti im podriadených osôb alebo inak zviazaných osôb (odsek 3). Redakčného tajomstva sa nemožno dovolávať v prípade inzercie a politickej propagácie v prípadoch, kde existuje informačná povinnosť vydavateľa (odsek 4).

K § 11

Ustanovuje sa ochrana zdroja informácií ako zákonom uznaná povinnosť mlčanlivosti.
Navrhované ustanovenie chráni pri výkone novinárskej činnosti novinára v slobodnom povolaní; zvyčajne ide o osobu, ktorá z rôznych príčin nemôže zdieľať ochranu podľa § 9 (ako osoba subsumovaná pod šéfredaktora alebo vydavateľa).
Ustanovenie je významné najmä vo vzťahu k výkonu investigatívnej žurnalistiky, kedy novinár často nemusí byť v zmluvnom vzťahu s vydavateľom, teda by nebol chránený inštitútom redakčného tajomstva. Na druhej strane práva (odseky 2 a 3) sú poskytované výlučne novinárovi v slobodnom povolaní, ktorý tak nemusí byť nevyhnutne v zmluvnom vzťahu k vydavateľovi a tiež sa tak zabraňuje zneužitiu týchto práv, ku ktorému by viedlo neadresné konštituovanie týchto práv. 

K Tretej časti návrhu (§ 12 až 15)

 Touto časťou sa upravuje postavenie vydavateľa vrátane zodpovednostných vzťahov a ustanovujú sa základné povinnosti vydavateľa.

K § 12

V odseku 1 sa konštituuje generálna zodpovednosť vydavateľa za komunikačným médiom šírený obsah. V súlade s Deklaráciou práv dieťaťa sa zároveň rieši zodpovednosť za obsah, ak je vydavateľom neplnoletá osoba; odsek 2 sa vzťahuje i na iné osoby pozbavené spôsobilosti na právne úkony, resp. ktorých spôsobilosť na právne úkony je obmedzená z iného dôvodu ako z dôvodu veku. 

K § 13

Zo zodpovednosti vydavateľa sú vylúčené niektoré formy reklamy, a to z dôvodu, že vydavateľ nemôže zaručiť ani docieliť ich pravdivosť alebo to odporuje slobodnej súťaži politických síl (odsek 1). V prípade citácie respondenta je zodpovednosť primerane delená medzi vydavateľa a respondenta tak, ako to vyplýva z povahy citácie; z rovnakého dôvodu je zachované aj právo na nápravu, a to v rozsahu podľa § 32 ods. 1.  
V odseku 3 sa zároveň rieši zodpovednosť pri porušení zákazu podľa § 7. S ohľadom na subjektívnu stránku veci je nelogické s poukazom na § 20 ods. 4 písm. d) návrhu, aby za komunikát obsahujúci utajované skutočnosti niesol zodpovednosť vydavateľ. 

K § 14

Ustanovením sa rieši prechod zodpovednosti za obsah alebo jej zánik. Personálny základ zodpovednosti je založený v odseku 1, pričom však zodpovednosť za obsah treba vidieť v jej personálnom i vecnom základe. Vecný základ zodpovednosti je posilnený v odseku 2 (nástupníctvo). Odsekom 3 sa rieši legálny prechod, ktorým sa substituuje absencia vysporiadania záväzkov alebo nárokov (súvisiacich s činnosťou komunikačného média) pri prevode komunikačného média (rozumej vydavateľských alebo iných práv duševného vlastníctva alebo ich výkonu). Zároveň sa rieši i zánik zodpovednosti za zverejnený obsah komunikačného média.

K § 15

Povinnosti ustanovené odsekom 1 a 2 vychádzajú zo smernice 6 Odporúčania č. R (94) 13 Výboru ministrov členským štátom o opatreniach na podporu transparentnosti médií. Ustanoveniami sa zabezpečuje monitoring koncentrácie médií, krížového vlastníctva, ako aj následná transparentnosť vo vlastníctve médií.
V nadväznosti na požiadavku transparentnosti sa zavádza povinnosť vydavateľa periodickej tlače opatriť ju na zvyčajnom mieste povinnými údajmi v jazyku (jazykoch) vydania; zvyčajným miestom treba rozumieť predovšetkým tiráž, teda miesto, kde sa zvyčajne tieto údaje v periodickej tlači uvádzajú. V odseku 3 sa ustanovujú aj ďalšie povinnosti vydavateľa, ktorými sa zabezpečuje plnenie verejnoprávnych povinností obsiahnutých v jednotlivých ustanoveniach navrhovaného zákona. 
V nadväznosti na zabezpečenie plnenia povinností ustanovených v odseku 2 sa navrhuje tam, kde je to významné, overovať tieto údaje auditom (odsek 4).  

K Štvrtej časti návrhu (§ 16 až 22)

Navrhovaná časť upravuje postavenie redakcie a jej šéfredaktora. Ďalej sa ustanovujú povinnosti novinára a upravuje sa ochrana novinárskeho prejavu.

K § 16

S poukazom na body 11, 13 a 28 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky sa upravuje postavenie redakcie ako miesta alebo iného determinantu výkonu novinárskej činnosti, preto sa zavádza povinnosť zriadiť na účely efektívneho výkonu novinárskej činnosti redakciu. Túto povinnosť nemá len fyzická osoba, ktorá pri vydávaní tlače nepodniká. 

K § 17

Zohľadňuje sa časť IV Dodatku k Odporúčaniu č. R (99) 1 Výboru ministrov členským štátom o opatreniach na podporu mediálneho pluralizmu. Zároveň sa zohľadňujú aj body 11, 13, 14, 28 a 31 Rezolúcie PZ RE 1003 (1993) o etike žurnalistiky.

K § 18

Upravuje sa postavenie šéfredaktora vrátane zákonného zmocnenia na právne úkony súvisiace s činnosťou redakcie. Vo vzťahu k zodpovednostnej hierarchii stojí šéfredaktor pod vydavateľom a je zodpovedný vydavateľovi, ktorý znáša všeobecnú zodpovednosť v zmysle § 14. 
V súlade s Deklaráciou práv dieťaťa sa zároveň rieši zodpovednostný vzťah, ak je šéfredaktorom neplnoletá osoba; odsek 3 sa vzťahuje i na iné osoby pozbavené spôsobilosti na právne úkony, resp. ktorých spôsobilosť na právne úkony je obmedzená z iného dôvodu ako z dôvodu veku. 

K § 19

Paralelne sa upravuje postavenie redakčnej rady, ktorá zvyčajne supluje funkciu šéfredaktora.

K § 20

V prípade novinára sa zodpovednosť štiepi. Novinár je priamo zodpovedný 
•	šéfredaktorovi ako osobe zodpovednej za chod redakcie,
•	vydavateľovi ako zamestnávateľovi alebo kvázi-zamestnávateľovi (zmluvnej strane) aj
•	respondentovi.
V nadväznosti na zodpovednosť voči vydavateľovi ako zamestnávateľovi alebo kvázi-zamestnávateľovi sa ustanovuje právo vydavateľa na úschovu prípravných materiálov (odsek 2).
V nadväznosti na zodpovednosť voči respondentovi sa ukladajú novinárovi zásadné povinnosti pri výkone novinárskej činnosti (odseky 3 a 4).
V odseku 5 sa zároveň ustanovuje ďalšie obmedzenie, reflektujúc ochranu novinárskeho prejavu (§ 21 ods. 3).  
Spory z porušenia povinností podľa tohto ustanovenia možno riešiť pred súdom.

K § 21

Ustanovenie v plnej miere reflektuje zákaz ustanovený § 8 ods. 2. Spory z porušenia povinností podľa tohto ustanovenia možno riešiť pred súdom.

K § 22

Ustanovenie v plnej miere reflektuje základnú zásadu ustanovenú v čl. 9 tohto zákona.

K Piatej časti návrhu (§ 23 až 33)

Úprava rešpektuje Rezolúciu Výboru ministrov Rady Európy č. 74/26 o práve na opravu - postavenie jednotlivca vo vzťahu k tlači. Ustanovujú sa právne inštitúty práva na nápravu – právo na opravu, právo na odpoveď  a právo na dodatočné oznámenie, ako aj podmienky ich uplatnenia. Právo na nápravu je všeobecným neprevoditeľným právom, ktoré si voči vydavateľovi môže uplatniť ktorýkoľvek respondent vo vzťahu k novinárskemu prejavu (nemožno ho teda aplikovať na akýkoľvek druh komunikátu) a po smrti respondenta pripadá blízkym osobám.   

K § 23

Vymedzuje sa vznik práva na opravu. Na uplatnenie práva na opravu sa vyžaduje len objektívna existencia (zverejnenie) nepravdivej, neúplnej alebo klamlivej informácie, pričom sa nevyhnutne nevyžaduje negatívny dopad na respondenta, keďže ten sa predpokladá ako imanentne prítomný.  

K § 24

Ustanovujú sa podmienky zverejnenia opravy vydavateľom, ako aj taxatívne dôvody na odmietnutie jej zverejnenia.

K § 25

Vymedzuje sa vznik práva na odpoveď. Na rozdiel od práva na opravu možno právo na odpoveď uplatniť aj voči pravdivej informácii alebo hodnotiacemu úsudku respondenta resp. voči názoru komunikačného média.

K § 26

Ustanovujú sa podmienky zverejnenia odpovede vydavateľom, ako aj taxatívne dôvody na odmietnutie jej zverejnenia. Okrem iného sa zavádza aj princíp rovnosti strán v polemike (odsek 2).

K § 27

Vymedzuje sa vznik práva na dodatočné oznámenie, čím sa rešpektuje základná zásada ustanovená v čl. 6 ods. 4 tohto zákona.

K § 28

Ustanovujú sa podmienky zverejnenia dodatočného oznámenia vydavateľom, ako aj taxatívne dôvody na odmietnutie jej zverejnenia.

K § 29

Ustanovujú sa podmienky pre žiadosť o zverejnenie opravy, odpovede a dodatočného oznámenia. Okrem písomnej formy musí obsahovať najmä zdôvodnenie a návrh znenia alebo  overenú kópiu právoplatného rozhodnutia. Nedostatky v žiadosti môžu byť dôvodom na odmietnutie zverejnenia.
Zároveň sa ustanovuje i preklúzia práva na nápravu, ak je žiadosť podaná po lehote; lehota je ustanovená zhodne – 30 dní od rozhodujúcej udalosti. 

K § 30 a 31

Nezverejnením nápravy vrátane jej zverejnenia v rozpore s podmienkami podľa § 24, 26 resp. 28, vzniká respondentovi právo domáhať sa zverejnenia súdnou cestou resp. pokúsiť sa o konanie prostredníctvom rozhodcu  / rozhodcovského súdu. 
Aj v tomto prípade je ustanovená preklúzia práva na nápravu, ak je žaloba podaná po lehote 60 dní od posledného dňa, v ktorom mohlo dôjsť k zverejneniu nápravy resp. ak v rovnakej lehote respondent neučinil návrh vydavateľovi na rozhodcovské konanie. 
Zároveň je explicitne uvedené zachovanie ústavného práva (Čl. 46 Ústavy SR, § 3 OSP) na súdnu ochranu, čím sa poukazuje na možnosť voľby respondenta zvoliť si súdne alebo rozhodcovské konanie na uplatnenie si práva na nápravu (odsek 4), pričom pri nedohode na rozhodcovskom konaní sa možno obrátiť na súd nad rámec lehôt podľa odsekov 2 a 3.
Ustanovujú sa aj osobitosti rozhodcovského konania (§ 31), na konanie sa inak na konanie vzťahuje všeobecná úprava rozhodcovského konania; pre aplikačnú prax sú dôležité najmä nároky, ktoré možno v takomto konaní vzniesť (§ 31 ods. 2).

K § 32 

Ustanovenia odsekov 1 a 2 rozširujú rozsah skutočností, pri ktorých je možné domáhať sa práva na nápravu aj o ďalšie skutočnosti, ktoré by mohli zverejnením zasiahnuť do práv respondenta alebo inej osoby (citácia respondenta, simulcasting, webcasting, komunikát blízky inzercii). Ďalšie rozšírenie sa vzťahuje na audiovizuálne dielo (odsek 3) a zvukový záznam (odsek 4), ak boli verejne prenášané inak ako vysielaním alebo káblovou retransmisiou, alebo zvukovo-obrazový záznam (odsek 5), ak bol verejne vykonaný; zodpovednou osobou v týchto prípadoch je distributér alebo výrobca audiovizuálneho diela alebo výrobca zvukového záznamu alebo výrobca zvukovo-obrazového záznamu.

K § 33 

V prípade uplatnenia si práva na opravu podľa zákona o vysielaní a retransmisii zaniká respondentovi právo na nápravu podľa tohto zákona. Zabráni sa tak konaniu o de facto rovnakých sporových veciach, ktoré však vzhľadom na ustanovené podmienky nie sú totožné z hľadiska konania o tej istej veci.

K Šiestej časti návrhu (§ 34 až 37)

Upravuje sa evidencia periodickej tlače.

K § 34

Ustanovenie v súlade so smernicou 1 Odporúčania č. R (94) 13 Výboru ministrov členským štátom o opatreniach na podporu transparentnosti médií vymedzuje zoznam periodickej tlače, ktoré vedie ministerstvo.

K § 35

Ustanovením sa v súlade so smernicou 6 Odporúčania č. R (94) 13 Výboru ministrov členským štátom o opatreniach na podporu transparentnosti médií upravujú náležitosti žiadosti o evidenciu periodickej tlače. Požiadavky na prílohy podľa odseku 2 vychádzajú z časti I Dodatku k Odporúčaniu č. R (99) 1 Výboru ministrov členským štátom o opatreniach na podporu mediálneho pluralizmu resp. reflektujú ustanovenia osobitných predpisov (písmeno a) až c)) prípadne samotného návrhu zákona (napr. písmeno d)).

K § 36

Ustanovujú sa postupy pre evidenciu periodickej tlače – zápis do zoznamu periodickej tlače (odseky 2 až 5), zmena zápisu v zozname periodickej tlače (odsek 6) a výmaz zápisu v zozname periodickej tlače (odseky 7 až 9). 

K § 37

V súlade so Smernicou 1 Odporúčania č. R (94) 13 Výboru ministrov členským štátom o opatreniach na podporu transparentnosti médií sa ustanovuje povinnosť označovať vydania periodickej tlače povinnými údajmi, ako aj rozsah tejto povinnosti.

K Siedmej časti návrhu (§ 38 až 40)

Upravuje sa evidencia tlačových agentúr, ako aj postavenie zahraničných tlačových agentúr a osobitné povinnosti tlačovej agentúry.

K § 38

Upravujú sa podmienky evidencie tlačových agentúr. Na rozdiel od periodickej tlače sa u tlačových agentúr nerobí rozdiel medzi sprístupňovaním agentúrneho servisu verejnosti alebo rozširovaním agentúrneho servisu (odsek 2). Na ich evidenciu inak platí mutatis mutandis evidencia periodickej tlače.

K § 39

Ustanovením sa upravujú špecifiká agentúrnej novinárskej činnosti, ako aj povinnosti pri zverejňovaní a verejnom šírení agentúrneho servisu.

K § 40

Evidencia sa vzťahuje iba na takú zahraničnú agentúru, ktorá vykonáva činnosť na území Slovenskej republiky prostredníctvom organizačnej zložky. 

K Ôsmej časti návrhu (§ 41 až 47)

Navrhovaná časť upravuje akreditáciu novinárskych organizácií a zahraničných novinárov a komunikačných médií.

K § 41 až 44) 

Upravuje sa inštitút akreditácie novinárskych organizácií. Akreditácia je inštitútom, ktorým sa priznáva právomoc novinárskych organizácií priznávať fyzickým osobám postavenie novinára (§ 4 ods. 1 písm. d)). Členstvom v akreditovanej organizácii získa novinár bez zmluvného vzťahu k vydavateľovi postavenie novinára, čo má pre neho význam najmä v predzmluvnom čase, totiž v určitých prípadoch môže novinár vstupovať do zmluvného vzťahu až pri zverejnení novinárskeho prejavu, čo však znamená, že ochrana prostredníctvom redakčného tajomstva by sa naňho viazala až momentom zverejnenia (resp. podpisom zmluvy s vydavateľom). Navyše pri zverejnení mimo inštitucionalizovaného média (napr. na internete), t. j. mimo vydavateľa by ho ochrana rovnako minula. 
Akreditácia je dobrovoľná a okrem aktualizácie zápisu neviaže na seba žiadne povinnosti. Zároveň nekonkuruje iným právnym režimom. Inštitútom Akreditácie v nadväznosti na konštituovanie právneho postavenia členov akreditovanej novinárskej organizácie sa vytvára vhodná doplnková platforma pre realizáciu ústavných záruk slobody prejavu a práva zhromažďovať resp. šíriť informácie. 

K § 45 až 47) 

Upravujú sa základné podmienky pôsobenia zahraničných komunikačných médií na území SR (§ 46). Inštitútom akreditácie novinárov sa zahraničným novinárom resp. zahraničným komunikačným médiám ponúka platforma zabezpečujúca im postavenie novinára v slobodnom postavení (napr. právo na ochranu zdroja). Rovnako ako akreditácia novinárskych organizácií ani akreditácia novinára nie je povinná, teda nemožno ju vyžadovať, pokiaľ ide o výkon novinárskej činnosti. Na rozdiel od akreditácie novinárskej organizácie však na udelenie akreditácie novinára nie je právny nárok. Udelením akreditácie novinára získava jej držiteľ postavenie novinára v slobodnom povolaní. Neudelenie akreditácie novinára  neviaže na seba žiadne následky, ak ide o možnosť výkonu novinárskej činnosti 

K Deviatej časti návrhu (§ 48 a 49)

Upravujú sa podmienky pre distribúciu ako posledný článok komunikačného reťazca predchádzajúci recipienta.  

K § 48 

Ustanovuje sa právo na distribúciu (odseky 1 a 2), ktoré je založené na nediskriminácii. Zároveň sa v náväznosti na povinnosť podľa odseku 2 upravujú aj oprávnenia distributéra voči vydavateľovi resp. tretím osobám (odseky 3 až 5). 

K § 49

V súlade so smernicou 6 Odporúčania č. R (94) 13 Výboru ministrov členským štátom o opatreniach na podporu transparentnosti médií sa v nadväznosti na povinnosti podľa § 50 ustanovuje informačná povinnosť distributérom, ktorou sa zabezpečuje najmä sekundárny monitoring transparentnosti v oblasti periodickej tlače. Zároveň sa tým vytvára medzištátna platforma pri riešení cezhraničných sporov.
Uvedené údaje možno zdieľať jednotlivými orgánmi dohľadu v súlade s § 68.

K Desiatej časti návrhu (§ 50 až 53)

Upravujú sa podmienky ochrany maloletých v nadväznosti na ochranu ich zdravia a súkromia. Ustanovenia reflektujú základnú zásadu čl. 8.

K § 50 

Ustanovenie je komplementárnym k novele zákona pod čl. V. Ustanovuje sa generálny zákaz takého verejného šírenia periodickej tlače určenej len dospelým, ktorý by umožňoval prístup maloletých osôb k nej. Zodpovednosť nesie šíriteľ. 

K § 51 a 52

V náväznosti na § 50 sa zavádza povinnosť identifikovať periodickú tlač, ktorá podlieha tomuto zákazu. S poukazom na § 48 ods. 4 nesie zodpovednosť distributér alebo distribuujúci vydavateľ periodickej tlače. 

K § 53

Navrhuje sa ochrana súkromia maloletých, ktorí sú subjektom, objektom alebo inak zúčastnení na súdnom procese, v trestnom alebo priestupkovom konaní, alebo v konaní o inom správnom delikte. Ustanovuje sa generálny zákaz zverejňovania osobných informácií, zverejnenie ktorých môže viesť k ich identifikácii. Tzv. pasívna obrana súkromia založená v odseku 1 môže byť nalomená iba aktívnou obranou súkromia podľa odseku 2 alebo výkonom verejnej moci podľa odseku 3, v oboch prípadoch však iba za predpokladu, že budú zohľadnené oprávnené záujmy maloletého. Porušenie zákazu možno namietať súdnou cestou.  

K Jedenástej časti návrhu (§ 54 až 57)

Navrhovaná časť upravuje všeobecné a osobitné povinnosti vydavateľa pri zverejňovaní inzercie a iných needitoriálnych častí novinárskeho celku. 

K § 54 

Upravujú sa všeobecné povinnosti pri zverejňovaní inzercie, pričom zákon o reklame sa použije iba v tých prípadoch, ktoré nesanuje navrhované ustanovenie. V súlade s voľným pohybom tovaru resp. služieb sa uvoľňuje režim pri používaní jazyka v rámci inzerovania.
Zároveň sa upravujú jasné podmienky zreteľnej identifikácie inzercie popri editoriálnom a inom obsahu novinárskeho celku.
Prvýkrát sa zároveň priznáva existencia vlastnej propagácie (mimo vysielania). Keďže ide o osobitný druh inzercie, v odseku 4 sa striktne vymedzuje jej charakter v rámci ekonomickej činnosti vydavateľa.

K § 55 

Upravujú sa osobitné povinnosti vo vzťahu k periodickej tlači pre deti a mládež. Takáto úprava v súčasnosti absentuje.

K § 56 

V súlade s definíciou  sa ustanovujú podmienky pre zverejnenie oznámenia vo verejnom záujme. Vzhľadom na charakter oznámenia vo verejnom záujme a s poukazom na vymedzenie inzercie sa zverejnenie oznamu vo verejnom záujme nepovažuje za službu.

K § 57

Ustanovujú sa informačné povinnosti vydavateľovi, ktoré sú v súlade so zúžením redakčného tajomstva. 

K Dvanástej časti návrhu (§ 58 až 64)

Táto časť pozostáva z troch hláv. Upravujú sa podmienky politickej komunikácie vo vzťahu k volebným a iným politickým kampaniam v komunikačných médiách.

K § 58
 
Zjednocuje sa nielen čas politickej kampane v komunikačných médiách, od ktorého sa odvíja zodpovednosť vydavateľa za obsah, ale aj trvanie moratória kampane (umŕtvenie kampane).

K § 59 

Vymedzujú sa základné pojmy vo vzťahu k vedeniu politickej kampane v komunikačných médiách. 
Vymedzuje sa striktný rozdiel medzi politickou propagáciou a občianskou výzvou. Tieto pojmy sú zároveň vymedzené všeobecne, preto ich aplikáciu nemožno zužovať iba na čas kampane. Pre všeobecnú platnosť vymedzenia svedčí aj § 12 ods. 1, ktorý vymedzuje zodpovednosť za obsah v osobitných prípadoch, t. j. vydavateľ nenesie zodpovednosť za politickú propagáciu, avšak iba ak je jej zverejnenie naviazané na čas kampane.  
Ďalej sa tiež vymedzujú politické subjekty, a to tak vo vzťahu ku kampani, ako aj všeobecne. 
Osobitne sa vymedzuje 
•	kandidujúci subjekt, kde okrem kandidujúcich politických strán, hnutí a koalícií (a to bez ohľadu na to, či sa prezentujú priamo ako právnické osoby – prostredníctvom hesiel a pod., alebo nepriamo cez svojich kandidátov) patria aj fyzické osoby, ktoré kandidujú na volené funkcie ako nezávislí kandidáti. Osobitným kandidujúcim subjektom je kandidát na funkciu prezidenta, kde politická príslušnosť/nepríslušnosť nie je smerodajná.  
•	iniciátor hlasovania, za ktorého sa okrem osôb iniciujúcich petíciu za vypísanie určitého druhu ľudového hlasovania (odsek 3) považujú na účely tohto zákona aj osoby, ktoré boli primárnym podnetom k vzniku petície – teda osoby, ktorých konanie/nekonanie iniciovalo petíciu (§ 63 ods. 6)..   

K § 60

Zjednocujú sa podmienky vedenia kampane v komunikačných médiách pred všeobecnými priamymi a rovnými voľbami ustanovenými príslušnými zákonmi – ide o komunálne voľby, regionálne voľby, parlamentné voľby, europarlamenté voľby a voľbu prezidenta republiky. 
Ustanovujú sa povinnosti pre verejnoprávnych vysielateľov a zákonom zriadenú tlačovú agentúru okrem komunálnych a regionálnych volieb, kde vzhľadom na povahu volieb je postavenie zákonom zriadených médií a súkromných médií rovnocenné. Ustanovujú sa férové podmienky pre kampaň aj prostredníctvom súkromných komunikačných médií, pričom sa rešpektuje slobodná súťaž politických síl.  

K § 61 

Zjednocujú sa podmienky vedenia kampane v komunikačných médiách pred všeľudovými hlasovaniami. 
Ustanovujú sa povinnosti pre verejnoprávnych vysielateľov a zákonom zriadenú tlačovú agentúru. Ustanovujú sa férové podmienky pre kampaň aj prostredníctvom súkromných komunikačných médií. Na rozdiel od súčasnej úpravy sa právo podieľať sa vlastným dielom na kampani priznáva i osobe, o odvolaní ktorej sa plebiscit koná, ako aj osobám, ktoré iniciovali petíciu za vypísanie plebiscitu (referenda). 

K § 62

Ustanovujú sa podmienky vedenia kampane v komunikačných médiách pred referendom v rámci obce, ako aj v rámci samosprávneho kraja. Navrhovanou úpravou sa odstraňuje legislatívne vákuum. Ustanovujú sa férové podmienky pre kampaň prostredníctvom komunikačných médií, pričom právo podieľať sa vlastným dielom na kampani sa okrem politických síl zastúpených v samosprávnych orgánoch priznáva i osobe, o odvolaní ktorej sa takéto referendum koná, ako aj osobám, ktoré iniciovali petíciu za vypísanie tohto referenda.

K § 63 a 64

V rámci spoločných ustanovení k podmienkam kampane sa predovšetkým ustanovujú všeobecne platné obmedzenia (§ 63), ako aj osobitné právomoci Rady pre vysielanie a retransmisiu (§ 64). Vo vzťahu k súčasnej úprave ostáva zachovaná možnosť zverejňovať politickú propagáciu v periodickej tlači resp. agentúrnom servise aj mimo času kampane (odsek 1) s tým, že vylúčenie vydavateľskej zodpovednosti sa vzťahuje iba na čas kampane; rovnako ostáva zachovaná aj úprava v televíznom a rozhlasovom vysielaní, kde možno politickú propagáciu vysielať iba v čase kampane, ani vysielateľ však v takom prípade nezodpovedá za obsah tejto politickej propagácie. 

K Trinástej časti návrhu (§ 65 až 69)

Navrhovaná časť upravuje dohľad a jeho výkon,  ako aj spôsob ukladania sankcií a výšku pokút. 

K § 65 

Orgánmi dohľadu sa vzhľadom na upravovanú problematiku ustanovujú 
•	Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky a
•	Slovenská obchodná inšpekcia.
Ustanovením týchto orgánov dohľadu sa nemenia právomoci Rady pre vysielanie a retransmisiu založené týmto návrhom (reflektujú príslušné ustanovenie zákona o vysielaní a retransmisii, napr. § 5 ods. 3 písm. e) zákona č. 308/2000 Z. z.), to platí aj o právomociach iných orgánov vykonávajúcich dohľad podľa osobitných predpisov (napr. Protimonopolný úrad SR a Národný bezpečnostný úrad).

K § 66

Ustanovuje sa generálna klauzula o súčinnosti orgánov dohľadu, ktorá je demonštrovaná najmä vzájomným zdieľaním informácií. Je logické, že k zdieľaniu informácií dôjde tam, kde dochádza k prelínaniu dohľadu.
V odseku 2 sa ustanovuje informačná súčinnosť orgánov dohľadu v nadväznosti na § 34 ods. 1 a § 38 ods. 1.

K § 67

Samotnému uloženiu pokuty by mal predchádzať pokus o odstránenie nezákonného stavu. Toto riešenie možno predpokladať v tých prípadoch, keď sa povinnosť dá splniť v náhradnej lehote (napr. splnenie informačnej povinnosti distributérom, doručenie auditovaných údajov v zákonnej lehote a pod.). Naopak, postup podľa tohto nebude možné uplatniť pri povinnostiach, ktoré možno porušiť zverejnením (zverejnenie komunikátu totiž nemožno vziať späť). 

K § 68 

K uloženiu pokuty pristúpi orgán dohľadu, ak odstránenie nezákonného stavu nemožno očakávať vzhľadom na jeho povahu alebo ak nezákonný stav pretrváva aj po uplynutí lehoty   určenej na jeho odstránenie; v takomto prípade je orgán dohľadu dokonca povinný vynútiť odstránenie nezákonného stavu (resp. splnenie povinnosti) prostredníctvom opakovaného ukladania pokuty, pričom subjektívna lehota v takomto prípade neplynie, resp. plynie len objektívna lehota.

K § 69

Vymedzujú sa pokuty v závislosti od orgánu dohľadu a sankcionovaného subjektu.

K Štrnástej časti návrhu (§ 70 až 74)

Spoločné ustanovenie, prechodné ustanovenia a zrušovacie ustanovenie.

K § 70 

Správny poriadok by sa vzhľadom na relevantné ustanovenia návrhu vzťahoval výlučne na akreditáciu novinárskych organizácií a na konania o uložení sankcie podľa trinástej časti (resp. konania o odstránení nezákonného stavu).

K § 71 

S ohľadom na posunutú účinnosť v čl. XXIII sa upravuje povinnosť pre vydavateľov periodickej tlače a tlačové agentúry pre rok 2006, v ktorom sa navrhuje uskutočniť volebnú kampaň pred komunálnymi voľbami podľa doterajších predpisov. V tomto prechodnom období sa zároveň navrhuje vyňať z pôsobnosti príslušné ustanovenia, ktoré nie sú kompatibilné s doterajšou úpravou volebnej kampane pre komunálne voľby.

K § 72 

Štandardným spôsobom sa upravuje prechodné obdobie pre evidenciu/registráciu periodickej tlače a pre ďalšie inštitúty. 

K § 73

Navrhuje sa nevyhnutné terminologické zladenie.

K § 74

Okrem zákona, ktorý by bol nahradený, sa navrhuje zrušenie i ďalšieho zákona ako obsolentného. 

K Čl. II

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na inštitúty zavedené v čl. I navrhovaného zákona. V návrhu sa zohľadňuje celkový rozsah činností spojených s agendou evidencie resp. akreditácie.

K Čl. III

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I.

K Čl. IV

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I v spojení s úpravami zákona, novelizácia ktorého sa navrhuje v čl. III.

K Čl. V

Navrhuje sa novelizácia zákona v nadväznosti na čl. I § 50 a 51 navrhovaného zákona.

K Čl. VI

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na inštitúty zavedené v čl. I navrhovaného zákona.

K Čl. VII

Navrhuje sa novelizácia zákona v nadväznosti na čl. I § 58 až 60, 63 a 64 navrhovaného zákona. Zároveň sa navrhuje posun účinnosti (čl. XXIII).

K Čl. VIII

Navrhuje sa novelizácia zákona v nadväznosti na čl. I § 58 až 61, 63 a 64 navrhovaného zákona.

K Čl. IX

Navrhuje sa novelizácia zákona v nadväznosti na čl. I § 58 až 60, 63 a 64 navrhovaného zákona.

K Čl. X

Navrhuje sa novelizácia zákona v nadväznosti na čl. I § 58 až 60, 63 a 64 navrhovaného zákona.

K Čl. XI

Navrhuje sa novelizácia zákona v nadväznosti na čl. I § 58 až 60, 63 a 64 navrhovaného zákona.

K Čl. XII

Navrhuje sa novelizácia zákona v nadväznosti na čl. I § 58, 59, 61, 63 a 64 navrhovaného zákona.

K Čl. XIII

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na inštitúty zavedené v čl. I navrhovaného zákona. V návrhu sa zohľadňuje nová terminológia a v súvislosti s úpravou inzercie sa zlaďuje rozhlasové vysielanie s televíznym vysielaním.

K Čl. XIV

V nadväznosti na zámer navrhovaného zákona v čl. I v spojení s jeho základnými zásadami sa navrhuje vypustiť predmetné ustanovenie, keďže znemožňuje slobodný výkon novinárskej činnosti a ide nad rozsah ústavných obmedzení slobody prejavu resp. práva šíriť informácie. 

K Čl. XV

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I.

K Čl. XVI

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I.

K Čl. XVII

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I v spojení s terminologickými úpravami zákona, novelizácia ktorého sa navrhuje v čl. III.

K Čl. XVIII

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I.

K Čl. XIX

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I.

K Čl. XX

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I.

K Čl. XXI

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I. 

K Čl. XXII

Navrhovaná novelizácia zákona nadväzuje na terminológiu navrhovaného zákona v čl. I.

K Čl. XXV

Účinnosť navrhovanej právnej úpravy sa s prihliadnutím na legislatívny proces a vzhľadom na rozsiahlosť právnej úpravy navrhuje od 1. septembra 2006. Zároveň sa navrhuje posunúť účinnosť článku upravujúceho kampaň pred komunálnymi voľbami, a to z dôvodu, aby sa pre kandidujúce subjekty zabezpečila právna istota vzhľadom na krátke obdobie medzi navrhovaným termínom všeobecnej účinnosti (september 2006) a konaním volieb.