Dôvodová správa

všeobecná časť

     Na území Slovenskej republiky, resp. Československa sa inštitút úžitkového vzoru a jeho právna ochrana zaviedla až v roku 1992, a to prostredníctvom zákona č. 478/1992 Zb. o úžitkových vzoroch, ktorý nadobudol účinnosť 26. 10. 1992; do tejto doby sme na našom území ochranu úžitkových vzorov nepoznali. Prijatím zákona o úžitkových vzoroch v roku 1992 tak bola na Slovensku doplnená mozaika predmetov priemyselných práv o predmet určený malým a stredným podnikateľom a tiež nezávislým vynálezcom. V období prechodu na trhové hospodárstvo im bolo umožnené získať ochranu na výsledky ich tvorivej činnosti pomerne rýchlo, ľahšie a s menšími nákladmi. Po 15-ročnej skúsenosti s fungovaním inštitútu úžitkového vzoru je možné konštatovať, že sa táto forma ochrany technických riešení osvedčila a bola odbornou verejnosťou priaznivo prijatá a využívaná. No súčasne nie je možné vyhnúť sa konštatovaniu, že práve rýchle, jednoduché a relatívne lacné získanie monopolu na určité technické riešenie v registračnom konaní bez vecného prieskumu, ktoré je najväčšou výhodou ochrany úžitkovým vzorom, bolo a je v praxi zneužívané v hospodárskej súťaži v konkurenčnom boji pre získanie právnej ochrany pre technické riešenia, ktoré nespĺňajú zákonom stanovené podmienky.
Negatívnou stránkou platnej právnej úpravy je aj jej nekomplexnosť, právna úprava úžitkových vzorov pri mnohých inštitútoch odkazuje na aplikáciu patentového zákona. 
Cieľom predkladaného návrhu je vytvorenie novej komplexnej  právnej úpravy úžitkových vzorov, ktorá by pri zachovaní, resp. čo najmenšom obmedzení výhod úžitkového vzoru, eliminovala negatívne prvky vyplývajúce zo súčasnej právnej úpravy, predovšetkým zneužívanie registračného princípu v hospodárskej súťaži, ktoré môže vyústiť až do likvidácie konkurencie.
Navrhovaná právna úprava v určitej miere čerpá z v súčasnosti platnej právnej úpravy, ako aj z právnej úpravy patentov, resp. vynálezov, no súčasne zakotvuje, ako reakciu na doterajšie skúsenosti a prax v oblasti úžitkových vzorov, množstvo nových inštitútov ako aj postupov v konaní pred Úradom priemyselného vlastníctva SR. V súvislosti s uvedeným, vzhľadom na rozsah navrhovaných zmien a úprav, predkladateľ zvolil z hľadiska legislatívno – technického formu rekodifikácie súčasnej právnej úpravy.
Článok I návrhu, ktorý upravuje oblasť úžitkových vzorov, je v súlade Parížskym dohovorom na ochranu priemyselného vlastníctva, ktorý je jedinou medzinárodnou zmluvou zaoberajúcou sa úžitkovými vzormi.

     Rekodifikácia si vyžiadala aj novelizáciu súvisiacich právnych predpisov, ktorá je obsiahnutá v čl. II a III návrhu.
V čl. II návrhu je obsiahnutá novelizácia zákona NR SR č. 145/1995 Z.z. o správnych poplatkoch v znení neskorších predpisov, pričom navrhované zmeny alebo doplnky  priamo súvisia s inštitútom úžitkového vzoru, resp. inými predmetmi priemyselných práv spadajúcimi do kompetencie ÚPV SR.
K novelizácii zákona č. 435/2001 Z. z. o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon) v znení neskorších predpisov (článok III návrhu) predkladateľ síce primárne pristúpil z dôvodu vykonania potrebných úprav v súvislosti s novonavrhovanou koncepciou úžitkových vzorov; no väčšina navrhovaných zmien alebo doplnkov patentového zákona vyplýva zo záväzku SR aplikovať na konanie o patentových prihláškach a patentoch ustanovenia Dohovoru o patentovom práve (Oznámenie Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky č. 99/2005 Z. z. o pristúpení Slovenskej republiky k Dohovoru o patentovom práve), tzn. zo záväzku zosúladiť predmetné ustanovenia patentového zákona so znením Dohovoru o patentovom práve. Znenie Dohovoru o patentovom práve (PLT), ktorý bol prijatý na diplomatickej konferencii na pôde Svetovej organizácie pre ochranu duševného vlastníctva v Ženeve v máji 2000, sa uplatnilo už pri tvorbe patentového zákona v rokoch 2000-2001; no Dohovor o patentovom práve (PLT) vtedy bol ešte neplatným medzinárodným dokumentom bez akejkoľvek záväznosti pre SR. 
Súčasne dochádza aj k odstráneniu niektorých nedostatkov v transpozícii smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/44/ES zo 6. júla 1998 o právnej ochrane biotechnologických vynálezov; príčinu týchto nedostatkov treba hľadať v skutočnosti, že  pôvodná transpozícia  smernice bola vykonaná ešte v predstupovom období, vo všeobecnom nedostatku skúseností s implementáciou komunitárnych predpisov v uvedenom období, ako aj s nemožnosťou v danom čase komplexne odkazovať na komunitárne právo. Účelom novelizácie patentového zákona je aj odstránenie niektorých problémov aplikačnej praxe, ako aj odstránenie legislatívno – technických nedostatkov.
Zmeny a doplnky právnej úpravy navrhované v článku III  sú v súlade s Parížskym dohovorom na ochranu priemyselného vlastníctva a Dohovorom o patentovom práve (PLT).

     Súlad navrhovanej úpravy s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie je vypracovaný formou doložky zlučiteľnosti a tabuľky zhody tohto návrhu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie. 

     Navrhovaná úprava nebude mať dopad na štátny rozpočet, rozpočty obcí alebo rozpočty vyšších územných celkov, nebude mať vplyv na zamestnanosť, ani na tvorbu pracovných miest.

     Ministerstvo financií SR listom č. MF/16807/2007-81 z 15. mája 2007 vzalo na vedomie, že návrh zákona nebude mať finančný, ekonomický, enviromentálny vplyv a vplyv na zamestnanosť a podnikateľské prostredie.

     Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a s medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná.

Dôvodová správa

osobitná časť

K článku I:

§ 1
Ustanovenie v najvšeobecnejšej rovine pomenúva okruh právnych vzťahov, ktoré sú predmetom úpravy návrhu zákona.

§ 2
Ustanovenie upravuje definície pojmov používaných v návrhu.

§ 3
Ustanovenie zveruje  Úradu priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky (ďalej aj „úrad“) právomoc zapisovať úžitkové vzory do registra úžitkových vzorov.

§ 4
Ustanovuje základné podmienky, ktoré musí spĺňať technické riešenie, aby bolo spôsobilé na ochranu úžitkovým vzorom; pričom tieto podmienky sú bližšie špecifikované v ustanoveniach § 7 až 9. 
Tieto podmienky  majú povahu hmotnoprávnych podmienok a vždy musia byť naplnené všetky, aby bolo možné v konkrétnom prípade vyvodiť, že technické riešenie je spôsobilé na ochranu úžitkovým vzorom.
Podľa doterajšej (v súčasnosti platnej) právnej úpravy (t. j. zákon č. 478/1992 Zb. o úžitkových vzoroch v znení neskorších predpisov) sa úžitkovými vzormi chránia technické riešenia, ak sú nové, presahujú rámec prostej odbornej schopnosti a sú priemyselne využiteľné. Návrh zákona opúšťa požiadavku presiahnutia prostej odbornej schopnosti a nahrádza ju požiadavkou novou, t.j. technické riešenie je výsledkom vynálezcovskej  činnosti (viď § 8); dochádza k zosúladení tohto kritéria s právnou úpravou vynálezov (viď § 8 zákona č, 435/2001 Z. z. o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon) v znení neskorších predpisov),  nakoľko v praxi nebolo možné odlíšiť medzi prostou odbornou schopnosťou požadovanou pri úžitkových vzoroch a vynálezcovskou činnosťou pri patentovej ochrane.

§ 5
Odsek 1 demonštratívne uvádza riešenia, ktoré nezodpovedajú pojmu technického riešenia ako predmetu ochrany úžitkovým vzorom. Tento demonštratívny výpočet plne zodpovedá doterajšej právnej úprave úžitkových vzorov.
Odsek 2 zakotvuje zásadu výluky z ochrany úžitkovým vzorom len v rozsahu, v ktorom sa technické riešenie stotožňuje s riešením, ktoré sa nepovažuje za technické riešenie ako predmet ochrany úžitkovým vzorom podľa odseku 1.

§ 6
Ustanovenie upravuje výluky z ochrany úžitkovým vzorom.  Na rozdiel od § 5, ktorý upravuje „výluku“ vo vzťahu k riešeniam, ktoré sa nepovažujú za technické riešenia podľa návrhu zákona, ide o výluky z ochrany vo vzťahu k riešeniam, ktoré je možno považovať za technické riešenia podľa návrhu zákona, no z dôvodu verejného poriadku, dobrých mravov, dôvodov humánnych, etických alebo z dôvodu udeľovania iného druhu ochrany nie je možné predmetné technické riešenia chrániť úžitkovým vzorom.
Ustanovenie § 6 teda obsahuje taxatívny výpočet technických riešení, ktoré, aj keby spĺňali hmotnoprávne podmienky ochrany (§ 4), nie je možné chrániť úžitkovým vzorom.
Doterajšia právna úprava v zodpovedajúcom ustanovení vylučovala z ochrany úžitkovým vzorom, v porovnaní s navrhovanou úpravou, aj spôsoby výroby alebo pracovné činnosti (viď § 3 písm. c) zákona č. 478/1992 Zb. o úžitkových vzoroch v znení neskorších predpisov). Návrh túto výluku z ochrany úžitkovým vzorom nepreberá a umožňuje získať ochranu úžitkovým vzorom aj na tzv. spôsob (postup). Zavedenie ochrany úžitkovým vzorom aj na spôsoby je možné považovať za jeden z významných bodov návrhu; jeho zavedenie, resp. vypustenie z výluk vyplýva z vývoja inštitútu úžitkového vzoru, je reakciou na potreby a záujmy odbornej verejnosti, významným spôsobom prispieva k zatraktívneniu a zmodernizovaniu inštitútu úžitkového vzoru a je možné predpokladať jeho značné využívanie. No súčasne je treba povedať, že aj naďalej zostávajú vylúčené z ochrany úžitkovým vzorom spôsoby výroby chemických a farmaceutických látok; tieto zostávajú len „v pôsobnosti“ práva patentového, a to predovšetkým z toho dôvodu, že vzhľadom na ich zložitosť a možný dopad na tretie osoby, resp. verejnosť si vyžadujú pred udelením ochrany (t. j. patentu) konanie s úplným vecným prieskumom, ktorý však registračné (zápisné) konanie podľa doterajšej a ani navrhovanej úpravy úžitkových vzorov neobsahuje.

§ 7
Znenie § 7 vychádza z ustanovení § 4 doterajšej úpravy. Návrh zákona v súlade s doterajšou úpravou vyžaduje novosť svetovú a absolútnu.
Odseky 1 a 2 všeobecným spôsobom upravuje základné kritérium novosti technického riešenia; technické riešenie sa považuje za nové, ak ešte nie je známe v rámci stavu techniky. Stav techniky tvoria akékoľvek informácie, ktoré boli kdekoľvek na svete akýmkoľvek spôsobom sprístupnené verejnosti, t.j. neobmedzenému okruhu osôb pred dňom, od ktorého patrí prihlasovateľovi úžitkového vzoru právo prednosti (viď odôvodnenie k § 34), ide vlastne o úroveň vedomostí v príslušnom odbore v danom čase, ktoré sú prístupné každému.
Odsek 3 ako stav techniky uvádza aj obsah prihlášok úžitkových vzorov, patentových prihlášok podaných v Slovenskej republike, medzinárodných prihlášok s určením pre SR (Zmluva o patentovej spolupráci) a európskych patentových prihlášok s určením pre SR (Dohovor o udeľovaní európskych patentov – Európsky patentový dohovor) za predpokladu, že ide o prihlášky so skorším právom prednosti a boli alebo budú zodpovedajúcim spôsobom zverejnené – ide o tzv. fiktívny alebo skrytý stav techniky.
Odsek 4 upravuje výnimku z definície stavu techniky – tzv. grace period, keď ustanovuje, že do stavu techniky nespadá také zverejnenie výsledkov práce prihlasovateľa alebo jeho právneho predchodcu, ku ktorému došlo v presne stanovenom období pred podaním prihlášky.

§ 8
Technické riešenie je spôsobilé na ochranu úžitkovým vzorom, ak spĺňa kritérium tzv. tvorivej úrovne. 
Podľa doterajšej úpravy musí ísť o také technické riešenia, ktoré presahujú rámec tzv. prostej odbornej schopnosti. Aj keď definícia prostej odbornej schopnosti neexistuje, v porovnaní s ochranou poskytovanou patentovým právom by sa automaticky ponúkal názor, že pri úžitkových vzoroch postačuje nižšia úroveň tvorivej invencie. No ako bolo uvedené,  za približne 15 rokov existencie inštitútu úžitkového vzoru na Slovensku sa nepodarilo jasne definovať pojem „prostej odbornej schopnosti“ ako aj rozdiel medzi vynálezcovskou činnosťou (kritérium patentovateľnosti podľa patentového zákona) a tvorivou úrovňou – presah rámca prostej odbornej schopnosti (kritérium spôsobilosti na ochranu úžitkovým vzorom).
Z uvedených dôvodov návrh zákona opúšťa doterajšiu konštrukciu tvorivej úrovne (tzn. technické riešenie, ktoré presahuje rámec prostej odbornej schopnosti) a nahrádza ju konštrukciou novou, osvedčenou a korešpondujúcou s vynálezcovskou činnosťou v zmysle patentového zákona. (tzn. technické riešenie sa považuje za výsledok vynálezcovskej činnosti, ak pre odborníka nevyplýva zrejmým spôsobom zo stavu techniky).
Podľa interpretácie uskutočnenej Európskym patentovým úradom sa pojem „zrejmý spôsob“ vykladá ako niečo zjavné, čo nie je vybočením alebo skokom z normálneho technologického vývoja, vyplýva z doterajšieho stavu techniky, teda nevyžaduje mimoriadne schopnosti alebo inovačné nadanie nad rámec schopností, ktoré možno u odborníka predpokladať. Pod pojmom odborník treba rozumieť osobu, ktorá je v zásade informovaná o všetkom, čo patrí k všeobecnému stavu vedomostí v príslušnom odbore alebo osobu s kvalifikáciou obvyklou pre riešenie úloh v určitej oblasti techniky.
Odsek 2 upravuje výnimku pri posudzovaní vynýlezcovskej činnosti, keď sa neberie do úvahy obsah prihlášok, ktoré neboli v rozhodujúcom čase zverejnené a teda nemohli byť pôvodcovi  technického riešenia známe. 
Ak teda pri posudzovaní vynálezcovskej činnosti hovoríme o stave techniky, treba si uvedomiť, že do úvahy sa neberie tzv. fiktívny (skrytý) stav techniky definovaný v § 7 ods. 3;  fiktívny stav techniky je, ako bolo uvedené v odôvodneniu k § 7, len námietkou voči novosti v zmysle § 7 návrhu.

§ 9 
Upravuje priemyselnú využiteľnosť ako tretie hmotnoprávne kritérium spôsobilosti na ochranu úžitkovým vzorom, pričom ide v podstate o modifikáciu doterajšej úpravy doplnenú o pôdohospodárstvo.
Technické riešenie musí byť objektívne realizovateľné. Nerealizovateľné sú napríklad riešenia, ktoré sú v rozpore s objektívnymi vedeckými a technickými poznatkami (perpetuum mobile apod.).

§ 10 
Ustanovenie formuluje právo na ochranu úžitkovým vzorom, ktoré patrí pôvodcovi technického riešenia. Právo na ochranu úžitkovým vzorom chápeme ako právo fyzickej osoby – pôvodcu na voľnú dispozíciu s výsledkom jeho tvorivej činnosti, t.j. technickým riešením, vrátane práva podať ako aj nepodať prihlášku na úrad.  Originálnym subjektom práva na ochranu úžitkovým vzorom je pôvodca technického riešenia. Pôvodcom môže byť iba fyzická osoba ako subjekt tvorivého myslenia bez ohľadu na jej spôsobilosť na právne úkony; vytvorenie technického riešenia je právnou skutočnosťou, nie právnym úkonom.
Definuje práva spolupôvodcov uplatňujúc zásadu, že spolupôvodcovia majú právo na ochranu úžitkovým vzorom v takom rozsahu, v akom sa podieľali na vytvorení technického riešenia.

§ 11
Ustanovenie explicitne upravuje inštitút tzv. zamestnaneckého technického riešenia, resp. úžitkového vzoru. Podľa doterajšej úpravy sa na uplatňovanie práva na úžitkový vzor, čiže aj daný prípad, obdobne používajú ustanovenia patentového zákona.
Ustanovenie rieši prechod práva na ochranu úžitkovým vzorom v prospech zamestnávateľa. Treba však zdôrazniť, že prechod práva na ochranu úžitkovým vzorom  nastáva len v prípade, že technické riešenie bolo vytvorené v rámci plnenia úloh z pracovnoprávneho, obdobného pracovného alebo členského vzťahu. V prípade, že obsahom predmetného vzťahu nebola tvorivá činnosť alebo činnosť zameraná na riešenie problémov technického charakteru, nebude zásadne možné o prechode práva na ochranu úžitkovým vzorom hovoriť.
Osoba, ktorá pôvodcovi zadala vytvorenie technického riešenia, môže uplatniť svoje právo na ochranu úžitkovým vzorom počas zákonom vymedzenej lehoty. Jej márnym uplynutím sa technické riešenie dostáva do dispozície pôvodcu, ktorý už nie je vo svojich právach k technickému riešeniu obmedzený.
Pôvodca má právo na odmenu voči zamestnávateľovi, ktorý si uplatnil právo na ochranu úžitkovým vzorom voči pôvodcovi. Pre vznik práva na odmenu nie je podstatné, či bola alebo nebola podaná prihláška úžitkového vzoru. Pri určovaní výšky tejto odmeny je rozhodujúci technický a hospodársky význam technického riešenia a prínos dosiahnuteľný jeho využitím alebo iným uplatnením.  Ani pri určovaní výšky odmeny nie je relevantná skutočnosť, či zamestnávateľ zažiadal o ochranu úžitkovým vzorom alebo nie, no ani tá skutočnosť, či zamestnávateľ technické riešenie reálne využil alebo uplatnil, tzn. výška odmeny sa určuje bez ohľadu na konkrétny zisk, resp. prínos pre zamestnávateľa, rozhodný je zisk, resp. prínos potenciálny, čo vyplýva aj z použitia gramatickej tvaru „prínos dosiahnuteľný“.
V zmysle odseku 6 zostávajú práva a povinnosti účastníkov tohto právneho vzťahu zachované aj po zániku právneho vzťahu medzi týmito účastníkmi.

§ 12
Právo na ochranu úžitkovým vzorom patrí aj právnym nástupcom pôvodcu, spolupôvodcov a zamestnávateľa v prípade tzv. zamestnaneckého úžitkového vzoru. V ustanovení je z práva na ochranu úžitkovým vzorom, ktoré prechádza na právnych  nástupcov, vyňaté právo na pôvodcovstvo, ktoré zásadne náleží fyzickej osobe – pôvodcovi technického riešenia.
Prevoditeľnosť práva na ochranu úžitkovým vzorom je založená na zásade voľného prevodu. Prevod alebo prechod práva je prevodom alebo prechodom práva na ochranu úžitkovým vzorom, ku ktorému patrí zároveň právo na podanie prihlášky a po splnení zákonných podmienok aj práva vyplývajúce z úžitkového vzoru.
Zmluva o prevode práva na ochranu úžitkovým vzorom má obligatórne písomnú formu. Následkom nedodržania písomnej formy je neplatnosť zmluvy. Ide teda o formálny právny úkon so sankciou neplatnosti; sankcia neplatnosti pri stanovenej písomnej forme právneho úkonu vyplýva zo všeobecnej úpravy právnych úkonov v Občianskom zákonníku (§ 40 odsek 1 – ak právny úkon nebol urobený vo forme, ktorú vyžaduje zákon alebo dohoda účastníkov, je neplatný) a v Obchodnom zákonníku (§ 272 odsek 1 – zmluva vyžaduje  pre platnosť písomnú formu iba v prípadoch ustanovených v zákone, alebo keď aspoň jedna strana pri rokovaní o uzavretí zmluvy prejaví vôľu, aby sa zmluva uzavrela v písomnej forme).
Ustanovenie upravuje aj prechod práva na ochranu úžitkovým vzorom v prípade ustanovenom všeobecne záväzným právnym predpisom – napr. premena právnickej osoby na inú formu spoločnosti alebo družstvo, splynutie či rozdelenie právnickej osoby, dedenie po fyzickej osobe, príklep práva na verejnej dražbe.
Ak nastane situácia, že technické riešenie, ku ktorému sa viaže právo na ochranu úžitkovým vzorom, už je predmetom prihlášky úžitkového vzoru, súčasťou prevodu či prechodu práva na ochranu úžitkovým vzorom sú aj všetky práva z prihlášky úžitkového vzoru. V tomto prípade sa zmluva o prevode, resp. konštatovanie prechodu prihlášky úžitkového vzoru považuje zároveň za prevod alebo prechod práva na ochranu úžitkovým vzorom. Transfer prihlášky je účinný voči tretím osobám dňom jeho zápisu do registra.

§ 13
Odsek 1 upravuje okruh výlučných práv majiteľa úžitkového vzoru vo vzťahu k technickému riešeniu, ktoré je chránené úžitkovým vzorom, pričom odsek 2 spája vznik účinnosti týchto práv s dňom oznámenia zápisu úžitkového vzoru do registra.
Odsek 3 upravuje inštitút tzv. predbežnej ochrany po zverejnení prihlášky úžitkového vzoru, keď prihlasovateľovi priznáva právo na primeranú náhradu od osoby, ktorá po zverejnení prihlášky využívala jej predmet.  Súčasne je však nutné upozorniť na skutočnosť, že   prihlasovateľ si môže toto právo voči tretej osobe uplatniť  až odo dňa oznámenia zápisu úžitkového vzoru do registra, teda odo dňa, od ktorého nastávajú účinky úžitkového vzoru.

§ 14
Explicitne upravuje rozsah ochrany vyplývajúcej z úžitkového vzoru. 
Je potrebné zdôrazniť, že pri určovaní rozsahu ochrany, ktorá vyplýva z úžitkového vzoru, zohráva rozhodujúcu úlohu znenie nárokov na ochranu. Nároky na ochranu musia jasne určovať predmet, na ktorý sa požaduje ochrana. Nároky na ochranu musia byť jasné, stručné a musia byť podložené opisom technického riešenia. 
Opis technického riešenia, prípadne výkresy je možné použiť- ako pomôcku v prípade nejasností - len na výklad pojmov použitých v nárokoch na ochranu.

§ 15
V nadväznosti na § 13 definuje využívanie úžitkového vzoru, pričom je v tejto súvislosti potrebné upozorniť najmä návrhom zavedenú možnosť chrániť úžitkovým vzorom aj spôsoby. Podľa písmena c) platí, že osoba, ktorá vyrába, používa, ponúka alebo uvádza na trh, alebo na tento účel skladuje alebo  dováža výrobok priamo získaný spôsobom chráneným úžitkovým vzorom, využíva tento úžitkový vzor. Ustanovenie ďalej konštruuje vyvrátiteľnú právnu domnienku  (zhodné výrobky sa pokladajú za vyrobené spôsobom chráneným úžitkovým vzorom) a má značný procesnoprávny význam,  pretože predstavuje v prípade sporu mechanizmus prechodu dôkazného bremena na odporcu, ktorý je povinný vzhľadom na uvedenú vyvrátiteľnú právnu domnienku preukázať, že spôsob chránený úžitkovým vzorom nepoužíva.
Využívanie úžitkového vzoru zahŕňa aj tzv. nepriame využívanie - ustanovenie písm. d).

§ 16
Zakotvuje princíp tzv. komunitárneho vyčerpania práv. 
Existencia princípu komunitárneho vyčerpania práv a nezavedenie tzv. medzinárodného vyčerpania je odvodená z judikatúry Európskeho súdneho dvora.
Podľa uvedeného princípu majiteľ úžitkového vzoru, ktorý umiestnil výrobky chránené úžitkovým vzorom na trh v členskom štáte EÚ alebo v štáte, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore, vyčerpal týmto umiestnením svoje práva duševného vlastníctva a stratil právo ovplyvňovať ich naslednú distribúciu v rámci členských štátov EÚ alebo štátoch, ktoré sú zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore.
Ustanovenie je taktiež inšpirované  nerealizovaným návrhmi smernice k aproximácii právnych úprav ochrany vynálezov úžitkovým vzorom a Dohody o patente Spoločenstva. 

§ 17
Ustanovenie upravuje práva predchádzajúceho užívateľa technického riešenia, prípadne tretej osoby, ktorá vykonala preukázateľné prípravy bezprostredne smerujúce k jeho využívaniu (súhrne predchádzajúci užívateľ). Poskytnutie ochrany predchádzajúcemu užívateľovi sa viaže na konanie nezávislé od pôvodcu technického riešenia, prípadne majiteľa úžitkového vzoru. Z časového hľadiska je pre vznik a existenciu práva predchádzajúceho užívateľa rozhodná doba vzniku práva prednosti.
Návrh pripúšťa prevod alebo prechod práva predchádzajúceho užívateľa, ale len ako prevod alebo prechod podniku alebo jeho časti, v rámci ktorej sa technické riešenie využíva.

§ 18
Ustanovenie korešponduje s úpravou obsiahnutou v patentovom zákone. § 18 patentového zákona (zákon č. 435/2001 Z. z. v  znení neskorších predpisov)  upravuje obmedzenie účinkov patentu vo vzťahu ku konaniu, ktoré sa v zmysle medzinárodných dohôd, ktorými je Slovenská republika viazaná (napr. Čl. 5 ter Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva), nepovažuje za konanie porušujúce právo majiteľa patentu. Relevantné ustanovenia medzinárodných dohôd sa síce netýkajú úžitkových vzoroch, no predkladateľ návrhu považuje premietnutie týchto ustanovení, vzhľadom na „príbuznosť“ patentu a úžitkového vzoru, do návrhu za vhodné a logické.
Odsek 1 taxatívne uvádza výnimočné prípady, kedy sa využitie (z použitého gramatického tvaru vyplýva jednorazovosť) technického riešenia chráneného na území SR úžitkovým vzorom nepovažuje za porušenie práv majiteľa tohto úžitkového vzoru, aj keď k využitiu predmetného riešenia došlo bez súhlasu tohto majiteľa. Táto úprava je rozvinutá, spresnená  v odseku 2, kedy v prípade činností uvedených v odseku 1 písm. d) až f), pri ktorých došlo priamo na území SR k využitiu úžitkového vzoru (t. j. individuálna príprava lieku v lekárni na základe lekárskeho predpisu alebo súvisiaca činnosť, činnosť vykonávaná súkromne a na neobchodné účely a činnosť experimentálna), nie je síce možné osobu, ktorá takú činnosť vykonala, považovať za porušovateľa práv majiteľa úžitkového vzoru, no súčasne ani za osobu oprávnenú  nepriamo využívať technické riešenie chránené úžitkovým vzorom v zmysle § 15 písm. d). Právo týchto osôb oprávnených využiť predmet technického riešenia  je teda  obmedzené len na využitie technického za podmienok v odseku 1 upravených.

§ 19
Právo k úžitkovému vzoru môže patriť viacerým subjektom. Vzťahy medzi spolumajiteľmi sú príbuzné vzťahom spoluvlastníkov k spoločnej veci, a preto návrh zákona pri ich posudzovaní odkazuje na subsidiárne použitie ustanovení všeobecne záväzného právneho predpisu, t. j. Občianskeho zákonníka, § 136 až 142. Vzťah spolumajiteľstva môže vzniknúť na základe spoločnej tvorivej práce niekoľkých pôvodcov, na základe prevodu podielu k technickému riešeniu, na základe dedenia, rozhodnutia štátneho orgánu alebo iných skutočností ustanovených zákonom. 
V prípade smrti spolumajiteľa ako fyzickej osoby bez právneho nástupcu alebo zániku spolumajiteľa ako právnickej osoby bez právneho nástupcu prirastá spolumajiteľský podiel k podielom ostatných spolumajiteľov v pomere ich podielov. Pri úprave podielu k predmetu priemyselného vlastníctva neprichádza do úvahy inštitút odúmrte a následného prechodu podielu do vlastníctva štátu ani situácia, keď by sa úžitkový vzor v rozsahu podielu stal voľným.

§ 20 až 23
Spoločným menovateľom týchto ustanovení je uplatnenie dispozičného práva vyplývajúceho zo zápisu úžitkového vzoru do registra.
V prípade zmluvy o prevode úžitkového vzoru sa zakotvuje obligatórny písomný charakter zmluvy so sankciou neplatnosti. Ohľadom nedodržania písomnej formy zmluvy a následnej sankcie neplatnosti viď výklad k § 12. Zmluva nadobúda medzi zúčastnenými stranami platnosť aj účinnosť dňom jej podpisu, resp. zmluvne určeným dňom; právne účinky voči tretím osobám však prevod nadobúda až dňom zápisu prevodu do registra.
K prechodu úžitkového vzoru dochádza zo zákona na základe právnych skutočností, s ktorými sa prechod práva spája. Prechod práva na právneho nástupcu nastáva už vznikom samotnej právnej skutočnosti, s ktorou je zo zákona spojený, no  právne účinky prechodu voči tretím osobám opätovne nastávajú až dňom zápisu prechodu do registra.
Na záložné právo k úžitkovému vzoru ako aj na vzťahy vznikajúce v súvislosti s týmto právom sa primerane použije všeobecná úprava záložného práva obsiahnutá v Občianskom zákonníku. Zmluva o zriadení záložného práva musí mať, pod sankciou neplatnosti, písomnú formu (opätovne viď výklad k § 12). V súvislosti so záložným právom je treba rozlišovať zriadenie a vznik záložného práva. Záložné právo k úžitkovému vzoru je viazané na zápis do registra. Tento zápis má na rozdiel od prevodu či prechodu úžitkového vzoru konštitutívny charakter. (Viď ustanovenie § 151e ods. 3 Občianskeho zákonníka – Záložné právo k niektorým veciam, právam alebo k iným majetkových hodnotám ustanoveným osobitným zákonom vzniká jeho registráciou v osobitnom registri, ak osobitný zákon neustanovuje inak. Register vedený úradom je osobitným registrom v zmysle predmetného ustanovenia Občianskeho zákonníka.)
V obchodnom zákonníku § 508 až 515 sa nachádza všeobecná úprava licenčnej zmluvy na predmety priemyselného vlastníctva. Licenčná zmluva má Obchodným zákonníkom (§ 508/2) ustanovenú písomnú formu; jej nedodržanie má za následok neplatnosť zmluvy (§ 272/1 Obchodného zákonníka). Licenčná zmluva umožňuje výkon práv z úžitkového vzoru inými osobami ako tými, ktorým tieto práva prináležia ako majiteľom. K prevodu týchto práv na nadobúdateľa však nedochádza. 
Právne účinky voči tretím osobám nadobúda licenčná zmluva, opätovne ako v prípade prevodu či prechodu úžitkového vzoru, dňom zápisu do registra. Úprava obsahuje aj vyvrátiteľnú právnu domnienku nevýlučného charakteru licencie pre prípad, že zmluva neustanovuje inak. Pojem výlučná, resp. nevýlučná licencie je v priemyselnoprávnej oblasti pojmom bežným a zaužívaným. Definícia a charakter nevýlučnej licencie vyplýva aj zo všeobecnej úpravy licenčnej zmluvy na predmety priemyselného vlastníctva (§ 511 odsek 1 Obchodného zákonníka). Na základe tohto ustanovenia poskytovateľ (majiteľ úžitkového vzoru) uzavretím licenčnej zmluvy nestráca právo využívať technické riešenie chránené úžitkovým vzorom, ani právo poskytnúť súhlas na využívanie predmetného technického riešenia inému subjektu, t. j. právo poskytnúť ďalšiu nevýlučnú licenciu. Zmluvné strany - poskytovateľ licencie (majiteľ úžitkového vzoru) a nadobúdateľ licencie sa však môžu od tohto dispozitívneho ustanovenia odchýliť a dohodnúť sa inak – majiteľ úžitkového vzoru sa môže zaviazať neposkytnúť inému subjektu licenciu, prípadne sám majiteľ úžitkového vzoru sa môže po dobu trvania licencie vzdať práva na využívanie technického riešenia chráneného úžitkovým vzorom. V takom prípade hovoríme o licencii výlučnej.
Odsek 5 predstavuje transpozíciu článku 4 odseku 1 písmena b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva. V zmysle preambule smernice je jej cieľom odstrániť rozdiely medzi úpravami prostriedkov vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva jednotlivých členských štátov ES, resp. priblížiť právne poriadky členských štátov tak, aby zabezpečovali vysokú, rovnocennú a jednotnú úroveň ochrany duševného vlastníctva na vnútornom trhu.
V zmysle smernice by medzi osoby oprávnené vyžadovať uplatňovanie opatrení, postupov a prostriedkov právnej nápravy v prípade porušenia alebo ohrozenia práv duševného vlastníctva nemali patriť len vlastníci / majitelia práv, ale tiež osoby, ktoré majú právny záujem a procesnú spôsobilosť, pokiaľ im to umožňujú platné právne predpisy a pokiaľ je to s nimi v súlade. S uvedeným korešponduje aj navrhované ustanovenie odseku 5, pričom v zmysle návrhu nadobúdateľ licencie disponuje v prípade neoprávneného zásahu alebo ohrozenia práv chránených návrhom zákona rovnakými právami ako majiteľ úžitkového vzoru.

§ 24
Úprava inštitútu nútenej licencie obsiahnutá v návrhu vychádza z doterajšej právnej úpravy § 14, no bola doplnená o detailnejšiu úpravu. Zásadnou zmenou oproti doterajšej úprave je prenos kompetencie rozhodovať o udelení nútenej licencie z úradu na súdny orgán. Tento prenos kompetencie je navrhovaný z dôvodu, že ide o tak závažný zásah do výlučných práv majiteľa úžitkového vzoru, o ktorom by mal rozhodovať nezávislý, súdny orgán.
Odsek 1 upravuje možnosť, aby súd udelil nútenú licenciu, t. j. udelil právo na využívanie technického riešenia bez súhlasu majiteľa úžitkového vzoru, no za predpokladu splnenia striktne stanovených podmienok (uplynutie času, predchádzajúca márna ponuka na uzatvorenie licenčnej zmluvy a nevyužívanie alebo nedostatočné využívanie technického riešenia na území Slovenskej republiky). 
Odsek 3 zakotvuje výnimku z požiadavky kumulatívneho splnenia uvedených podmienok; v prípade ohrozenia dôležitého verejného záujmu možno nútenú licenciu udeliť bez ohľadu na splnenie podmienky uplynutia štyroch rokov od podania prihlášky (alebo troch rokov od zápisu úžitkového vzoru do registra) a podmienky predchádzajúcej ponuky na uzatvorenie licencie. Ako príklad ohrozenia dôležitého verejného záujmu možno uviesť ohrozenie zdravia obyvateľstva napríklad v prípade vypuknutia pandémie vtáčej chrípky.
V zmysle odseku 2 je možné udeliť nútenú licenciu len ako nevýlučnú, teda nie je možné týmto spôsobom zriadiť monopol pre jedného držiteľa licencie (výlučná licencia).
Odsek 4 obmedzuje možnosť prevodu alebo prechodu práva nadobúdateľa nútenej licencie, ktorý je možný len v prípade a ako súčasť prevodu alebo prechodu podniku alebo jeho časti, v rámci ktorej sa technické riešenie, ktoré je predmetom nútenej licencie, využíva.
Odsek 5 určuje podmienky vzdania sa udeleného práva nútenej licencie.

§ 25
Upravuje sa právo majiteľa úžitkového vzoru na primeranú úhradu, a to v prípade udelenia nútenej licencie, ktoré predstavuje závažný zásah do výlučných práv majiteľa úžitkového vzoru. 
Pripúšťa sa aj možnosť zrušenia rozhodnutia o udelení nútenej licencie v prípade podstatnej zmeny okolností, na základe ktorých bolo pôvodné rozhodnutie vydané. Súd môže rozhodnutie zrušiť na návrh majiteľa úžitkového vzoru, ako aj nadobúdateľa nútenej licencie.

§ 26
Návrh preberá z doterajšej právnej úpravy koncept platnosti a doby ochrany úžitkového vzoru vo forme 4 + 3 + 3. Znamená to, že úžitkový vzor platí štyri roky odo dňa podania prihlášky, pričom platnosť úžitkového vzoru môže byť predĺžená dvakrát - vždy o tri roky až na celkovú dobu ochrany desať rokov odo dňa podania prihlášky. Platnosť úžitkového vzoru predĺži úrad len na žiadosť, a to majiteľa úžitkového vzoru, záložného veriteľa alebo aj účastníka súdneho konania, ktorého predmetom je právo na ochranu úžitkovým vzorom. Návrh dáva záložnému veriteľovi, resp. účastníkovi súdneho konania túto možnosť z dôvodu, aby mohli zabrániť zániku predmetu záložného práva, resp. predmetu súdneho konania, ku ktorému by došlo v dôsledku nepodania žiadosti o predĺženie platnosti úžitkového vzoru. V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že platnosť úžitkového vzoru na žiadosť účastníka súdneho konania úrad predĺži len za predpokladu, že do registra bola zapísaná skutočnosť, že predmetné súdne konanie prebieha.
Výnimku z pravidla predĺženia platnosti len na žiadosť oprávnenej osoby predstavuje odsek 3, ktorý rieši situáciu, keď by k zápisu úžitkového vzoru došlo až po uplynutí štyroch rokov od podania prihlášky. V takom prípade nie je žiadosť o predĺženie platnosti potrebná a úrad predĺži platnosť automaticky.
Odsek 4 ustanovuje, kedy najskôr ako aj najneskôr je možné podať žiadosť o predĺženie platnosti úžitkového vzoru, pričom sa s ohľadom na článok 5bis odsek 1 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva povoľuje dodatočná šesťmesačná lehota na podanie žiadosti o predĺženie platnosti úžitkového vzoru. Túto dodatočnú šesťmesačnú lehotu na podanie žiadosti o predĺženie platnosti úžitkového vzoru môže využiť ktorákoľvek osoba oprávnená na podanie žiadosti o predĺženie platnosti úžitkového vzoru, teda aj účastník súdneho konania v zmysle odseku 7.
Ustanovenie odseku 6 chráni postavenie tretích osôb, ktoré v čase po uplynutí lehoty na podanie žiadosti o predĺženie platnosti úžitkového vzoru začali využívať predmet ochrany v dobrej viere.

§ 27
Ustanovenie upravuje dva zaužívané spôsoby zániku úžitkového vzoru.
Doterajšia úprava bola doplnená možnosťou určiť v oznámení o vzdaní sa úžitkového vzoru neskorší deň, ako je deň doručenia oznámenia úradu, ku ktorému nadobúda toto oznámenie účinnosť.
Pretože vzdanie sa úžitkového vzoru má účinky ex nunc, nie je prípustné čiastočné vzdanie sa úžitkového vzoru; majiteľ úžitkového vzoru môže využiť inštitút čiastočného výmazu úžitkového vzoru (§ 40 odsek 6 návrhu) s účinkami ex tunc. Čiastočné vzdanie sa úžitkového vzoru by, vzhľadom na účinky ex nunc, mohlo byť majiteľom úžitkového vzoru zneužité v prípade „hrozby“ možného výmazu úžitkového vzoru, ktorý má, ako už bolo uvedené, účinky ex tunc.
Z dôvodu právnej istoty je vzdanie sa úžitkového vzoru, na ktorom viaznu práva tretích osôb zapísané v registri, viazané na ich súhlas v prípade, že ich práva alebo oprávnené záujmy môžu byť zánikom úžitkového vzoru poškodené. Rovnaká ochrana sa poskytuje aj navrhovateľovi v súdnom spore o právo na ochranu úžitkovým vzorom v prípade, že je tento súdny spor zapísaný v registri.

Všeobecne k § 28 -31
Ustanovenia § 28 – 31 sa dotýkajú ochrany proti porušovaniu práv k úžitkovému vzoru, resp. ochrany práv majiteľa úžitkového vzoru. Platná právna úprava úžitkových vzorov, t. j. zákon č. 478/1992 Zb. o úžitkových vzoroch v znení neskorších predpisov, danú problematiku priamo nerieši, v § 21 odsek 2 odkazuje na aplikáciu zodpovedajúcich ustanovení patentového zákona. Platná právna úprava vymožiteľnosti práv obsiahnutá v patentovom zákone (§ 32 – 34 patentového zákona), za súčasného stavu použiteľná aj v prípade úžitkových vzorov, vychádza z požiadaviek zmluvy TRIPS a po 1. marci 2007, kedy nadobudol účinnosť zákon č. 84/2007 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 618/2006 Z. z. o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom (autorský zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov (jeho článok X predstavuje novelizáciu patentového zákona), je v súlade aj s ustanoveniami smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti  práv duševného vlastníctva.
Relevantné ustanovenia zmluvy TRIPS síce nepostihujú oblasť úžitkových vzorov a upravujú oblasť iných priemyselnoprávnych inštitútov vrátane vynálezov, resp. patentov, no predkladateľ návrhu považuje premietnutie týchto ustanovení, vzhľadom na „príbuznosť“ patentu a úžitkového vzoru, do návrhu za vhodné a logické. V prípade smernice 2004/48/ES je situácia iná, pretože podľa Stanoviska Komisie 2005/295/ES k článku 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva   (Úradný vestník Európskej únie, L 94/37) rozsah smernice 2004/48/ES zahŕňa okrem iných vymenovaných práv duševného vlastníctva aj právo úžitkového vzoru.
Keďže návrh zákona o úžitkových vzoroch opúšťa konštrukciu odkazovania na aplikáciu ustanovení patentového zákona a jeho ambíciou je komplexne upraviť oblasť práva úžitkových vzorov, a to vrátane ochrany proti porušovaniu práv, resp. vymožiteľnosti práv, je nevyhnutné do návrhu premietnuť aj zodpovedajúce ustanovenia vyplývajúce zo zmluvy TRIPS, ako aj smernice 2004/48/ES; navrhovaná úprava zodpovedá platnej právnej úprave obsiahnutej v § 32 – 34 patentového zákona.

§ 28
Ustanovenie nepredstavuje nóvum v oblasti úžitkových vzorov, je len „prenesením“ právnej úpravy  obsiahnutej v patentovom zákone  a použiteľnej aj v oblasti úžitkových vzorov.
Odsek 1 vo všeobecnosti upravuje formy ochrany práv majiteľa úžitkového vzoru.
Odsek 2 zakotvuje všeobecnú schému práva na náhradu škody vrátane ušlého zisku a vrátane práva na zadosťučinenie v prípade nemajetkovej ujmy; v tejto súvislosti je vhodné upozorniť na ustanovenie § 442a Občianskeho zákonníka, ktoré je účinné od 1.3.2007 a predstavuje novú koncepciu  primeraného zadosťučinenia, resp. úhrady nemajetkovej ujmy v peniazoch pri porušení alebo ohrození práva duševného vlastníctva.

§ 29
Zakotvuje právo na informácie, korešponduje s § 32a patentového zákona. Predstavuje podrobnú úpravu práva na informácie v zmysle smernice 2004/48/ES. V súlade s článkom 8 smernice 2004/48/ES upravuje právo majiteľa úžitkového vzoru požiadať v prípade porušenia alebo ohrozenia práv vyplývajúcich zo zákona o poskytnutie relevantných informácií o pôvode výrobku a okolnostiach jeho uvedenia na trh, pričom ustanovenie explicitne určuje osoby, ktoré sú povinné predmetné informácie poskytnúť, ako aj demonštratívne vymenúva okruh údajov, ktoré je majiteľ úžitkového vzoru oprávnený požadovať. Ustanovenie posilňuje postavenie majiteľa úžitkového vzoru v boji proti porušovaniu alebo ohrozovaniu práv, pretože mu umožňuje nielen zasiahnuť voči konkrétnemu porušovateľovi, ale aj vysledovať reťazec osôb (napr. distribútor, dodávateľ, veľkoobchodník, predajca), ktoré sa na porušovaní práv podieľajú.

§ 30
Ustanovenie korešponduje s úpravou § 33 patentového zákona.
Právomoc rozhodovať o sporoch týkajúcich sa ochrany práv prihlasovateľov, majiteľov úžitkových vzorov či iných osôb je zverená súdu ako nezávislému orgánu.
Ustanovenie demonštratívnym spôsobom predstavuje aj možné rozhodnutia súdu, ktorých cieľom je zamedzenie porušovania práv. Takto formulované petity vychádzajú zo zmluvy TRIPS  a sú v súlade aj so znením smernice 2004/48/ES. Stiahnutie z obchodnej siete prichádza do úvahy v prípadoch, kedy nie je možné vylúčiť možnú dohodu medzi majiteľom úžitkového vzoru a porušovateľom práva, na základe ktorej by sa stal porušovateľ osobou oprávnenou používať úžitkový vzor. Definitívne odstránenie z obchodnej siete predstavuje v tomto smere riešenie konečné, možnosť dohody medzi majiteľom úžitkového vzoru a porušovateľom neprichádza do úvahy. Stiahnutie z obchodnej siete sa využije len u výrobkov, ktoré porušujú alebo ohrozujú práva, iné zabezpečenie spôsobom zamedzujúcim ďalšie porušovanie alebo ohrozovanie práva a zničenie možno využiť aj pri nástrojoch alebo materiáloch, ktorých prostredníctvom priamo došlo k porušeniu alebo ohrozeniu práv. Opatrenia sa vykonávajú na náklady porušovateľa práva.

§ 31
Ustanovenie korešponduje s úpravou § 34 patentového zákona.
Upravuje inštitút predbežného opatrenia, formulácia ustanovenia vychádza z čl. 50 zmluvy TRIPS  a je v súlade s článkom 9 smernice 2004/48/ES; v preambule smernice 2004/48/ES je uvedené – je nevyhnutné stanoviť predbežné opatrenia na okamžité ukončenie porušovania práv bez čakania na rozhodnutie vo veci samej a pritom okrem iného stanoviť potrebné záruky na pokrytie nákladov a ujmy spôsobených odporcovi neoprávneným  návrhom. Požiadavka záruky v zmysle uvedeného je premietnutá do odseku 2 ako povinnosť zložiť peňažnú záruku alebo zodpovedajúcu istotu, ktorú môže súd uložiť navrhovateľovi i bez návrhu.

§ 32
O zápis úžitkového vzoru do registra sa žiada prihláškou podanou na úrade. Aktívne procesne legitimované na podanie prihlášky úžitkového vzoru sú osoby, ktorým prislúcha právo na ochranu úžitkovým vzorom (t.j. pôvodca, spolupôvodca, zamestnávateľ v prípade tzv. zamestnaneckého technického riešenia a ich právni nástupcovia). Pri posudzovaní aktívnej procesnej legitimácie úrad vychádza zo zásady, že za osobu disponujúcu právom na ochranu úžitkovým vzorom sa považuje osoba prihlasovateľa. Úrad vychádza z tejto domnienky, kým nie je súdom určené inak.
Odsek 2 upravuje aj v doterajšej  právnej úprave úžitkových vzorov platný a zaužívaný koncept jednotnosti technického riešenia obsiahnutého v prihláške; jednotnosť technického riešenia sa považuje za formálno-právnu náležitosť prihlášky. Následkom nesplnenia podmienky jednotnosti technického riešenia je v zmysle § 38 ods. 1 návrhu zastavenie konania o prihláške.
Odsek 3 obsahuje ďalšiu požiadavku vo vzťahu k prihláške úžitkového vzoru, a to jej jasnosť, úplnosť a zrozumiteľnosť. Ide o všeobecne uznávaný koncept v patentovom práve, ktorý je žiaduce aplikovať aj v práve úžitkových vzorov. V podstate znamená toľko, že z prihlášky úžitkového vzoru musí technické riešenie vyplývať tak jasne a zrozumiteľne, aby ho odborník mohol v prípade potreby reprodukovať bez ďalších nárokov na tvorivú činnosť na úrovni stavu techniky, s bežnými znalosťami predpokladanými pre odborníka v danom odbore. Následkom nesplnenia podmienky jasnosti, úplnosti a zrozumiteľnosti je v zmysle § 38 odsek 2 návrhu zamietnutie prihlášky. Poukazujeme aj na možnosť výmazu úžitkového vzoru z tohto dôvodu (viď § 44 ods. 1 písm. c) návrhu).
Odsek 4 uvádza obligatórne obsahové náležitosti prihlášky. Nedostatok obsahových náležitostí môže v zmysle § 38 odsek 1 viesť k zastaveniu konania o prihláške.

§ 33
Za deň podania prihlášky úžitkového vzoru sa  považuje deň, keď bolo úradu doručené podanie obsahujúce aspoň základné náležitosti (nevyhnutné minimum údajov) uvedené v odseku 1, resp. deň, kedy toto podanie bolo doplnené o chýbajúce náležitosti nutné na určenie dňa podania.  
Odsek 2 umožňuje akceptovať časť podania, konkrétne ide o časť, ktorá sa javí ako opis, i v inom ako slovenskom jazyku, samozrejme len pre účely priznania dňa podania.
V tejto súvislosti je vhodné upozorniť na skutočnosť, že priznanie dňa podania prihlášky má podstatné hmotnoprávne účinky v podobe vzniku práva prednosti podľa § 34.

§ 34
Celá oblasť priemyselných práv, vrátane práva k úžitkovým vzorom, je založená na princípe prednosti (priority). Prihlasovateľ, ktorý podal prihlášku obsahujúcu určité technické riešenie, má prednosť pred prihlasovateľom, ktorý podá prihlášku obsahujúcu zhodné technické riešenie neskôr, tzn. prvý prihlasovateľ má zabezpečené právo prednosti voči každému, kto neskôr podá prihlášku s totožným, zhodným technickým riešením.
Dátum vzniku práva prednosti je rozhodný pre posúdenie splnenia kritéria novosti (ako aj tvorivej činnosti).
Preberá sa doterajší všeobecne uznávaný koncept vzniku práva prednosti, tzn. za dátum vzniku práva prednosti sa okrem dňa podania prihlášky pokladá aj deň práva prednosti podľa medzinárodného dohovoru (Parížsky dohovor na ochranu priemyselného vlastníctva).
V zmysle Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva je možné právo prednosti uplatniť v lehote 12 mesiacov odo dňa, keď bola podaná prvá  prihláška so zhodným predmetom, pričom deň podania prihlášky sa do tejto lehoty nepočíta. Právo prednosti podľa tohto medzinárodného dohovoru musí byť uplatnené  už v samotnej prihláške, pričom v lehote 3 mesiacov od podania prihlášky je prihlasovateľ povinný uplatnené právo prednosti preukázať dokladom o práve prednosti. 
V prípade, ak síce prihlasovateľ  právo prednosti  uplatnil už v prihláške, ale riadne a včas v lehote 3 mesiacov ho nepreukázal, môže, pri splnení podmienok uvedených v odseku 4, požiadať úrad o dodatočné uznanie dokladu o práve prednosti.
Ak však právo prednosti podľa medzinárodného dohovoru nebolo uplatnené už v prihláške úžitkového vzoru a v lehote 3 mesiacov, resp. v dodatočnej lehote nebolo doložené dokladom o práve prednosti, úrad naň v konaní neprihliada a právo prednosti bude odvodené odo dňa podania prihlášky.

§ 35
Upravuje tzv. odbočenie z patentovej prihlášky, pričom nadväzuje nadoteraz platnú úpravu (§ 10 platného zákona o úžitkových vzoroch ).
Ustanovenie dáva možnosť prihlasovateľovi patentovej prihlášky zo svojej patentovej prihlášky tzv. odbočiť a požiadať podaním prihlášky aj o zápis úžitkového vzoru do registra, a to pre rovnaké technické riešenie, pričom úrad prihlasovateľovi uzná dátum podania, prípadne aj právo prednosti z patentovej prihlášky. Podmienkou odbočenia je, okrem zhodnosti technického riešenia, aj to, že prihlášku úžitkového vzoru musí prihlasovateľ podať do dvoch mesiacov od doručenia rozhodnutia o patentovej prihláške, nejneskôr do 10 rokov od podania patentovej prihlášky.
Inštitút odbočenia je možné využiť napríklad ako dočasnú ochranu technického riešenia do doby udelenia patentu na takéto riešenie.
V tejto súvislosti je vhodné poznamenať, že doterajšia právna úprava pozná len inštitút odbočenia z patentovej prihlášky na prihlášku úžitkového vzoru a nie naopak. No návrh prostredníctvom novelizácie patentového zákona (vloženie nového § 36a) zavádza aj inštitút odbočenia z prihlášky úžitkového vzoru na patentovú prihlášku (viď odôvodnenie k Čl. III, bodu 22.).

§ 36
Ide o ustanovenie doteraz upravené v § 61 ods. 5 patentového zákona. Pretože predmetné ustanovenie, ktoré upravuje zmenu európskej patentovej prihlášky podanej podľa čl. 135 a 136 Európskeho patentového dohovoru  na národnú prihlášku úžitkového vzoru, systematicky spadá do oblasti zákona o úžitkových vzoroch, pristúpil navrhovateľ k vypusteniu ustanovenia § 61 odsek 5 z patentového zákona a zodpovedajúcu úpravu mechanizmu zmeny s nevyhnutnými doplnkami zapracoval do návrhu.

§ 37
Ak sa navrhovateľ na súde domáha na základe určovacej žaloby určenia, že je osobou disponujúcou právom na ochranu úžitkovým vzorom (spor o právo na ochranu úžitkovým vzorom), môže niektorý z účastníkov takého súdneho konania požiadať úrad o prerušenie konania o prihláške. Úrad konanie preruší len na žiadosť účastníka konania, ktorá musí byť doplnená súdom potvrdeným rovnopisom podania na súd. Prerušenie konania sa netýka zverejnenia prihlášky. V čase rozhodovania o spore, resp. v čase prerušenia konania o prihláške lehoty podľa návrhu spočívajú, s výnimkou lehoty na zverejnenie prihlášky podľa § 38 odsek 5 návrhu.

§ 38
Podľa doterajšej právnej úpravy sa v konaní o prihláške úžitkového vzoru uplatňuje tzv. registračný princíp. Znamená to, že úrad pred zápisom úžitkového vzoru do registra neskúma, či prihlásené technické riešenie spĺňa podmienku novosti a či presahuje rámec prostej odbornej schopnosti. K skúmaniu týchto podmienok dochádza až v eventuálnom výmazovom konaní. Práve takéto rýchle, jednoduché získanie monopolu na určité technické riešenie v konaní bez vecného prieskumu je najvýraznejšou „výhodou“ úžitkového vzoru. Na druhej strane práve vďaka jednoduchému konaniu bez vecného prieskumu je možné získať právnu ochranu aj pre technické riešenie, ktoré nespĺňa  zákonom stanovené podmienky. V praxi dochádza aj k zneužívaniu inštitútu úžitkového vzoru, resp. k zneužívaniu registračného princípu v hospodárskej súťaži, ktoré môže vyústiť až do likvidácie konkurencie (týka sa to predovšetkým malých a stredných podnikateľov).
Návrh zákona  túto negatívnu stránku úžitkového vzoru eliminuje, a to pri súčasnom zachovaní, resp. čo najmenšom obmedzení výhod úžitkového vzoru (rýchle, lacné konanie bez vecného prieskumu).
Úrad v konaní o prihláške naďalej nebude z vlastného podnetu skúmať novosť a tvorivú úroveň technického riešenia, prieskum vykoná len ohľadom podmienok ustanovených v odsekoch 1 a 2. Ak nedôjde k zastaveniu konania o prihláške alebo ak prihláška nebola zamietnutá, vykoná úrad na predmet prihlášky rešerš na stav techniky. Výsledok tejto rešerše úrad oznámi prihlasovateľovi a prihlášku aj s výsledkom rešerše zverejní. Je dôležité zdôrazniť, že úrad výsledok rešerše v rámci konania o prihláške nijako nezohľadňuje. V prípade, ak je výsledkom rešerše nenovosť technického riešenia, môže prihlasovateľ na takúto skutočnosť zareagovať (napr. späťvzatie prihlášky, úprava prihlášky) a súčasne tým, že je výsledok rešerše zverejnený spoločne s prihláškou, dostáva sa do dispozície verejnosti a v ustanovenej lehote môže ktokoľvek podať úradu námietky proti zápisu úžitkového vzoru do registra, a to aj z dôvodu nenovosti technického riešenia a nesplnenia požiadavky tvorivej úrovne (pozri odôvodnenie k § 40 a nasl).

§ 39
Ustanovenie definuje rozsah povolených úprav prihlášky a upravujú možnosť rozdelenia prihlášky.

§ 40
Námietkové konanie je v návrhu  novým inštitútom, pričom jeho hlavným cieľom je zamedzenie vedomého zneužívania registračného princípu konania o zápise úžitkových vzorov. V zákonom ustanovenej lehote môže ktokoľvek podať námietky proti zápisu úžitkového vzoru do registra, a to z taxatívne vymedzených dôvodov (technické riešenie, ktoré je predmetom prihlášky, nespĺňa podmienku novosti, nie je výsledkom tvorivej činnosti, nie je priemyselne využiteľné (§ 4) alebo riešenie, ktoré je predmetom prihlášky sa v zmysle § 5 nepovažuje za technické riešenie alebo patrí medzi výluky z ochrany (§ 6) alebo nie je splnená podmienka podľa § 32 odsek 3). Osobou oprávnenou na podanie námietok je ktorákoľvek osoba disponujúca právnou subjektivitou.
Námietky je možné podať do troch mesiacov od zverejnenia prihlášky. Prípadnej žiadosti o uvedenie do predošlého stavu podanej podľa  § 51 nie je možné v prípade jej zmeškania vyhovieť. Pretože ide o lehotu zákonnú, nie je možné ju ani predĺžiť v zmysle § 50 ods. 1 návrhu, ani požiadať o pokračovanie v konaní v zmysle § 50 ods. 2 návrhu,.
V odseku 2 je premietnutá zásada koncentrácie, ktorá sa v konaní o námietkach proti zápisu do registra  plne aplikuje. Znenie odseku 2 vyžaduje, aby námietky, ich odôvodnenie ako aj dôkazy boli úradu predložené, prípadne dôkazy boli označené počas ustanovenej trojmesačnej lehoty. Na námietky alebo dôkazy predložené po uplynutí lehoty úrad neprihliada. Námietkové konanie je konaním návrhovým, tzn. je v plnom rozsahu v dispozícii navrhovateľa. Úrad je viazaný okruhom vznesených námietok a ich odôvodnením a nemôže v konaní postupovať z úradnej moci, aj keby mal z iných zdrojov závažnejšie dôkazy, pokiaľ tieto neboli predložené alebo vznesené namietateľom samotným.

§ 41
Predmetom skúmania zo strany úradu je dodržanie trojmesačnej lehoty na podanie námietok, ako aj skutočnosť či námietky obsahujú odôvodnenie. V prípade, že nie sú splnené formálne náležitosti námietok alebo nie je dodržaná lehota na podanie námietok, prípadne namietateľ nepredloží označené dôkazy, úrad konanie o námietkach rozhodnutím zastaví.
Ak úrad nezistí dôvod na zastavenie konania o námietkach, oboznámi s námietkami prihlasovateľa a vyzve  ho, aby sa k námietkam v určenej lehote vyjadril. Výzva na vyjadrenie sa k námietkam musí obsahovať poučenie o zastavení konania o prihláške v prípade nevyjadrenia sa prihlasovateľa v určenej lehote.
Zastavenie konania o prihláške úžitkového vzoru v prípade nevyjadrenia sa prihlasovateľa k námietkam proti zápisu do registra je odrazom zásady ekonomiky správneho konania  a zásady koncentrácie námietkového konania. Ak má úrad preukázané doručenie námietok vrátane výzvy na vyjadrenie sa a poučenia o možnom zastavení konania o prihláške úžitkového vzoru a prihlasovateľ sa k námietkam v určenej lehote nevyjadrí, predpokladá sa, že prihlasovateľ s námietkami „súhlasí“ a uznáva existenciu uplatnenej zápisnej prekážky.
V odseku 5 dochádza k prelomeniu zásady písomnosti. Úrad nariadi ústne pojednávanie v tom prípade, ak nie je možné rozhodnúť na základe písomných podaní namietateľa a prihlasovateľa. V takom prípade úrad doručí namietateľovi vyjadrenie prihlasovateľa o námietkach. 

§ 42
Ustanovenie upravuje procesný postup úradu v prípade námietok, ktoré boli podané v ustanovenej lehote, formálne bezchybne a ku ktorým sa prihlasovateľ vyjadril. V tejto súvislosti je vhodné opätovne upozorniť na skutočnosť, že konanie o námietkach je konaním návrhovým, úrad teda skúma to, či predmet prihlášky spĺňa podmienky ochrany podľa § 4, 5, 6 alebo či prihláška spĺňa podmienku podľa § 32 odsek 3, len v rozsahu podaných námietok a na základe dokazovania vykonaného len na návrh účastníkov (namietateľ a prihlasovateľ). Úrad vydá alebo rozhodnutie o úplnom alebo čiastočnom zamietnutí prihlášky (v prípade, ak predmet prihlášky nespĺňa úplne alebo čiastočne podmienky podľa § 4, 5, 6 alebo prihláška nespĺňa podmienku podľa § 32 odsek 3)  alebo rozhodnutie o zamietnutí námietok (v prípade, ak nezistí nesplnenie podmienky podľa § 4, 5, 6 a § 32 odsek 3).
Proti všetkým rozhodnutiam vydaným v zmysle § 41 a 42 je prípustný opravný prostriedok vo forme rozkladu (§ 53).

§ 43
Odseky 1 a 2 upravujú zápis úžitkového vzoru do registra, t.j. upravuje procesný postup úradu v prípade splnenia všetkých podmienok nevyhnutných pre zápis úžitkového vzoru do registra. Ide o nasledujúce podmienky: 
–	jednotnosť prihlášky v zmysle § 32 ods. 2, naplnenie obsahových náležitostí prihlášky podľa § 32 ods. 4, prihláška spĺňa všetky podmienky ustanovené, v súlade so  splnomocňovacím ustanovením - § 59, vykonávacím predpisom  tzn. konanie o prihláške nebolo zastavené podľa § 38 ods. 2, 
–	predmet prihlášky, konkrétne technické riešenie nespadá do výluk podľa § 5 a 6, resp. konkrétne technické riešenie nie je v rozpore s § 5 a 6 (pozn. -  § 5 a 6 návrhu sa týkajú problematiky riešení, ktoré sa na účely zákona o úžitkových vzoroch nepovažujú za technické riešenia spôsobilé na ochranu úžitkovým vzorom ako aj technických riešení, ktoré by v zmysle § 5 spôsobilé na ochranu úžitkovým vzorom boli, ale sú z tejto ochrany na základe právnej normy vylúčené), ako aj v zjavnom rozpore s ustanovením § 9 (t.j. zjavná priemyselná nevyužiteľnosť technického riešenia) a splnenie hmotnoprávnej podmienky jasnosti, úplnosti a zrozumiteľnosti formulácie technického riešenia v prihláške, ktorá v podstate znamená toľko, že z prihlášky úžitkového vzoru musí technické riešenie vyplývať tak jasne a zrozumiteľne, aby ho odborník mohol v prípade potreby reprodukovať bez ďalších nárokov na tvorivú činnosť na úrovni stavu techniky, zbežnými znalosťami predpokladanými pre odborníka v danom odbore (§ 32 ods. 3)  prihláška nebola zamietnutá podľa § 38 ods. 2,
–	skutočnosť, že proti zápisu úžitkového vzoru do registra neboli treťou osobou podané námietky v zmysle § 40 alebo, ak takéto námietky podané boli, boli zamietnuté alebo konanie o nich bolo zastavené.
Ak sú splnené uvedené podmienky, úrad pristúpi k zápisu úžitkového vzoru do registra. Pripomíname, že  o zápise úžitkového vzoru do registra nie je vydávané rozhodnutie formou individuálneho správneho aktu, ktorý by mal mať náležitosti podľa § 47 správneho poriadku. O zápise úžitkového vzoru úrad vydá prihlasovateľovi osvedčenie, ktorým ho zároveň o tejto skutočnosti informuje. Osvedčenie má charakter verejnej listiny.
Zápis úžitkového vzoru do registra je právotvornou skutočnosťou, ktorá vedie k vzniku práv k úžitkovému vzoru.
Tretie osoby sa o zápise úžitkového vzoru do registra dozvedia prostredníctvom oznámenia zápisu úžitkového vzoru vo vestníku, ktorý je oficiálnym publikačným prostriedkom v zmysle článku 12 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva.
Ustanovenie odseku 3 rieši prípad, keď je zo strany jedného prihlasovateľa podaných viacero prihlášok so zhodným predmetom, pričom prípustný je zápis len jedného úžitkového vzoru na jedno technické riešenie. Toto riešenie a obmedzenie má nesporný právny význam predovšetkým v tom, že zamedzuje možnosť rôznej dispozície s úžitkovými vzormi, týkajúcimi sa zhodného technického riešenia, keď napríklad majiteľ dvoch úžitkových vzorov by si mohol jeden úžitkový vzor ponechať a druhý úžitkový vzor previesť na tretiu osobu, prípadne zriadiť záložné právo či licenciu len k jednému z úžitkových vzorov, čo by bola situácia zjavne neakceptovateľná a vytvárajúca priestor pre konflikty a právnu neistotu s ohľadom na virtualitu existencie viacerých práv.

§ 44
Dôvody pre výmaz úžitkového vzoru z registra sú návrhom v odseku 1 taxatívne vymedzené. Znenie ustanovenia vychádza z doterajšej úpravy, no súčasne boli výmazové dôvody návrhom rozšírené, a to konkrétne o výmazové dôvody uvedené v písm. c) (t.j. možnosť výmazu úžitkového vzoru z registra v prípade nesplnenia podmienky podľa § 32 ods. 3 návrhu – tzv. podmienka jasnosti, úplnosti a zrozumiteľnosti formulácie technického riešenia v prihláške), písm. e) (navrhovaný výmazový dôvod korešponduje s požiadavkou zakotvenou v § 43 ods. 3 návrhu) a písm. f) (tento výmazový dôvod je odzrkadlením prechodného ustanovenia § 60 ods. 2 návrhu, podľa ktorého vznik práv a vzťahov z úžitkových vzorov zapísaných do registra pred dňom nadobudnutia účinnosti  návrhu zákona sa posudzuje podľa právnych predpisov platných v čase ich vzniku).
Návrh nerozlišuje v prípade uplatnenia jednotlivých výmazových dôvodov osobitné okruhy osôb, ktoré sú oprávnené na podanie návrhu výmazu úžitkového vzoru z registra – aktívne legitimovaná na podanie návrhu výmazu je akákoľvek osoba disponujúca procesnou spôsobilosťou.
Súčasne sú v odseku 2 určené dôvody, kedy môže úrad pristúpiť k výmazu úžitkového vzoru z registra aj z vlastného podnetu, bez existencie návrhu oprávnenej osoby. Špeciálny prípad využitia  výmazu ex offo nájdeme aj v ustanovení § 47 ods. 4 upravujúcom prepis.
Odsek 3 upravuje nevyvrátiteľnú domnienku neplatnosti úžitkového vzoru od počiatku v prípade jeho výmazu z registra.
Odsek 4 upravuje možnosť výmazu úžitkového vzoru i po jeho zániku v prípade, ak navrhovateľ má a preukáže právny záujem na takomto výmaze.
Návrh v odseku 5 pripúšťa aj možnosť čiastočného výmazu úžitkového vzoru za predpokladu, že úžitkový vzor bude aj naďalej spĺňať podmienky podľa návrhu zákona.
Podľa odseku 6 môže úrad úplne alebo aj čiastočne vymazať úžitkový vzor aj bez ohľadu na existenciu výmazových dôvodov taxatívne ustanovených v odseku 1, no len návrh majiteľa dotknutého úžitkového vzoru. Pripomíname, že aj takýto výmaz, úplný alebo čiastočný, úžitkového vzoru má účinky ex tunc, ako by úžitkový vzor nebol nikdy do registra zapísaný. Na tomto mieste je vhodné pripomenúť, že v zmysle § 27 ods. 2 návrhu je čiastočné vzdanie sa úžitkového vzoru jeho majiteľom s účinkami ex nunc neprípustné; majiteľ úžitkového vzoru môže zvoliť len variant čiastočného výmazu bez ohľadu na existenciu výmazového dôvodu, ovšem s účinkami ex tunc.

§ 45
V úprave konania o výmaze sa plne aplikuje zásada koncentrácie. Rozšírenie alebo doplnenie návrhu na výmaz sa nepripúšťa. Cieľom je zabezpečenie právnej istoty majiteľa úžitkového vzoru pred prípadným neúmerným preťahovaním konania.
Ustanovenie ďalej upravuje procesné podmienky konania o výmaze úžitkového vzoru z registra. Existencia formálnych chýb návrhu na výmaz má za následok zastavenie konania. Majiteľovi úžitkového vzoru náleží právo na doručenie návrhu na výmaz ako aj právo sa k takémuto návrhu vyjadriť.
Odrazom zásady ekonomiky správneho konania  a zásady koncentrácie výmazového konania je výmaz úžitkového vzoru v prípade nevyjadrenia sa majiteľa k návrhu na výmaz úžitkového vzoru z registra. Ak má úrad preukázané doručenie návrhu na výmaz vrátane výzvy na vyjadrenie sa a poučenia o možnom výmaze úžitkového vzoru a majiteľ úžitkového vzoru sa k návrhu na výmaz v určenej lehote nevyjadrí, predpokladá sa, že majiteľ s návrhom na výmaz „súhlasí“ a uznáva existenciu uplatneného výmazového dôvodu. Inštitút výmazu úžitkového vzoru ako následok nevyjadrenia sa majiteľa úžitkového vzoru k návrhu na výmaz bol zavedený už zákonom č. 478/1992 Zb.  o úžitkových vzoroch a ako taký sa osvedčil.
Ustanovenie pripúšťa aj prelomenie zásady písomnosti. Úrad nariadi ústne pojednávanie v tom prípade, ak nie je možné rozhodnúť na základe písomných podaní navrhovateľa a majiteľa úžitkového vzoru. V takom prípade úrad doručí navrhovateľovi vyjadrenie majiteľa úžitkového vzoru o návrhu na výmaz.
§ 46
Navrhuje sa zavedenie kaucie, ktorú je navrhovateľ výmazu úžitkového vzoru povinný zložiť spolu s návrhom na výmaz. V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že inštitút kaucie sa plne osvedčil z úpravy obdobných konaní pred úradom, napr. konanie o výmaze zapísaného dizajnu z registra podľa zákona č. 444/2002 Z. z. o dizajnoch v znení neskorších predpisov alebo konanie o výmaze ochrannej známky z registra podľa zákona č. 55/1997 Z. z. o ochranných známkach v znení neskorších predpisov.

§ 47
Ustanovenie upravuje prepis úžitkového vzoru, tzn. úžitkový vzor môže byť jeho majiteľovi odňatý a prepísaný na oprávnenú osobu pri splnení kumulatívnych podmienok uvedených v odsekoch 1 a 2.  Predpokladom pre prepis je žiadosť oprávnenej osoby, t.j. osoba, ktorej podľa právoplatného rozhodnutia súdu patrí právo na ochranu úžitkovým vzorom v zmysle zákona o úžitkových vzoroch alebo jej právny nástupca, pričom z uvedeného právoplatného rozhodnutia súdu súčasne vyplýva, že osobe pôvodne zapísanej ako majiteľ úžitkového vzoru právo na ochranu úžitkovým vzorom v zmysle ustanovení zákona o úžitkových vzoroch nepatrí. Oprávnená osoba podáva žiadosť o prepis v lehote troch mesiacov od právoplatnosti dotknutého súdneho rozhodnutia a  toto rozhodnutie je povinná k žiadosti priložiť. Ak sú splnené zákonné podmienky, úrad o prepise rozhodne z moci úradnej.
V prípade nesplnenia podmienok podľa odseku 1 a 2, v závislosti od druhu nesplnenej podmienky, rozlišuje návrh zákona 2 typy následkov. V prvom prípade, ak žiadosť o prepis podala neoprávnená osoba, z rozhodnutia súdu nevyplýva, že osobe pôvodne zapísanej ako majiteľ úžitkového vzoru právo na ochranu úžitkovým vzorom nepatrí a/alebo žiadateľ nedoložil právoplatné rozhodnutie súdu, úrad žiadosť o prepis zamietne. V prípade druhom, ak žiadosť síce podala oprávnená osoba, rozhodnutie súdu bolo doložené a spĺňa ustanovené podmienky, ale žiadosť o prepis bola podaná po uplynutí ustanovenej lehoty (t.j. tri mesiace odo dňa právoplatnosti rozhodnutia súdu), úrad vykoná výmaz úžitkového vzoru z registra z moci úradnej, a to v súlade s výmazovým dôvodom podľa § 44 ods. 1 písm. b) návrhu (prihlasovateľom bola osoba, ktorá nemala právo na ochranu úžitkovým vzorom).
V prípade, že sa odňatie práv a ich prepis na oprávnenú osobu týka nie úžitkového vzoru zapísaného do registra, ale práva z prihlášky úžitkového vzoru, sa primerane aplikujú odseky 1 a 2. Následkom nepodania žiadosti o prepis práv z prihlášky v ustanovenej lehote je zamietnutie prihlášky.

§ 48
Upravuje v patentovom práve a práve úžitkových vzorov známy a využívaný inštitút určovacieho konania, ktorý sa využíva najmä v situácii, keď dochádza k porušovaniu práv z úžitkového vzoru. Porušovanie práv vyplývajúcich z úžitkového vzoru v prvom rade predpokladá, aby predmet údajne porušujúci práva z úžitkového vzoru patril do rozsahu ochrany tohto úžitkového vzoru, tzn. rozhodnutiu súdu o porušovaní práv z úžitkového vzoru musí predchádzať posúdenie uvedenej predbežnej otázky.
Podľa platnej právnej úpravy si môže súd túto  predbežnú otázku zodpovedať sám. V patentovom práve, resp. práve úžitkových vzorov (platná právna úprava úžitkových vzorov v otázke určovacieho konania odkazuje na aplikáciu patentového zákona) však existuje možnosť, aby o tejto otázke v správnom konaní rozhodol úrad v tzv. určovacom konaní. Je potrebné zdôrazniť, že  rozhodnutím úradu vo veci určovacieho konania nie je súd viazaný.
Účelom určovacieho konania pred úradom je vlastne interpretácia rozsahu ochrany konkrétneho úžitkového vzoru vo vzťahu ku konkrétnemu predmetu, ktorý údajne porušuje práva z patentu. Výsledkom je správne rozhodnutie, že konkrétny predmet patrí alebo nepatrí do rozsahu ochrany určitého úžitkového vzoru.

§ 49
Upravuje zápis práv tretích osôb (licencia, záložné právo, prevod, prechod) ako aj súdneho sporu do registra úžitkových vzorov. 
Na tomto mieste je vhodné na margo záložného práva k úžitkovému vzoru a v spojení s § 22 ods. 4 návrhu zákona pripomenúť, že je nutné rozlišovať medzi zriadením záložného práva v zmysle § 151b Občianskeho zákonníka a vznikom záložného práva v zmysle § 151e ods. 3 Občianskeho zákonníka. Záložné právo k úžitkovým vzorom sa zriaďuje predovšetkým písomnou zmluvou a vzniká zápisom do registra úžitkových vzorov vedeného úradom.
Cieľom zápisu súdneho sporu do registra je zabrániť úmyselnému vzdaniu sa úžitkového vzoru, teda jeho zániku. Ide o ochranu osoby, ktorá tvrdí, že jej patrí právo na ochranu úžitkovým vzorom a určenia tohto práva sa domáha súdnou cestou, pred znemožnením nadobudnutia práv, ktoré jej eventuálne náležia.

§ 50
Upravuje inštitúty predĺženia lehoty a pokračovania v konaní, tieto sa týkajú len úradných, resp. úradom určených lehôt.
Odsek 1 upravuje možnosť predĺžiť úradom určenú lehotu, ak o to účastník požiada ešte pred uplynutím tejto lehoty.
Nasledujúce odseky upravujú inštitút pokračovania v konaní, ktorý môže účastník využiť v prípade, ak zmeškal úradom určenú lehotu na vykonanie úkonu. Žiadosť o pokračovanie v konaní podáva účastník až po uplynutí určenej  lehoty (teda zmeškanej lehoty), a to najneskôr do dvoch mesiacov od doručenia rozhodnutia úradu vydaného v dôsledku zmeškania lehoty.
Zatiaľ čo podľa odseku 1 úrad môže predĺžiť úradom určenú lehotu, v rámci pokračovania v konaní podľa odseku 2 a nasl. je úrad povinný pokračovať v konaní v prípade, že sú splnené všetky formálne podmienky týmto ustanovením upravené.
V niektorých prípadoch nie je možné žiadosti o predĺženie lehoty, resp. o pokračovanie v konaní vyhovieť a takúto žiadosť úrad zamietne.
Na základe ustanovenia odseku 3 úrad nevyhovie žiadosti o predĺženie lehoty ani žiadosti o pokračovanie v konaní v prípade lehoty úradom určenej
-	na predloženie označených dôkazov v námietkovom konaní (§ 41 ods. 2 návrhu).  
Podľa ustanovenia odseku 4 úrad navyše nevyhovie žiadosti o pokračovanie v konaní aj v prípade zmeškania lehôt úradom určených
-	na vyjadrenie sa prihlasovateľa k podaným námietkam proti zápisu úžitkového vzoru do registra (§ 41 ods. 3 návrhu)
-	na predloženie označených dôkazov vo výmazovom konaní (§ 45 ods. 2 návrhu)
-	na vyjadrenie sa majiteľa úžitkového vzoru k návrhu na výmaz úžitkového vzoru z registra (§ 45 ods. 3).
Odsek 7 rieši postup v situácii, keď úrad v prípade žiadosti o predĺženie lehoty zostane nečinný. V takom prípade platí nevyvrátiteľná právna domnienka, že žiadosti o predĺženie lehoty bolo vyhovené, ak úrad nerozhodol do dvoch mesiacov od jej doručenia.

§ 51
Úprava mechanizmu uvedenia do predošlého stavu zodpovedá všeobecnej zásade „restitutio in integrum“. Na rozdiel od inštitútu pokračovania v konaní je potrebná prítomnosť objektívnej prekážky, ktorá bráni účastníkovi dodržať zákonnú alebo úradom určenú lehotu na vykonanie úkonu. Objektívna povaha prekážky je daná formuláciou použitou v odseku 1 – účastník konania môže využiť inštitút uvedenia do predošlého stavu, len ak zmeškal lehotu napriek náležitej starostlivosti, ktorú si vyžadovali okolnosti. 
Účastník môže o uvedenie do predošlého stavu požiadať úrad, a zároveň vykonať zmeškaný úkon, v subjektívnej lehote 2 mesiacov od zániku objektívnej prekážky, najneskôr však v lehote objektívnej, a to 12 mesiacov od uplynutia zmeškanej lehoty. Pre prípad zmeškania lehoty na podanie žiadosti o predĺženie platnosti úžitkového vzoru je objektívna lehota  osobitne  stanovená – predstavuje 12 mesiacov nie od uplynutia pôvodnej zmeškanej lehoty, teda lehoty na podanie žiadosti o predĺženie platnosti úžitkového vzoru, ale od uplynutia dodatočnej lehoty šiestich mesiacov od uplynutia základnej lehoty na podanie žiadosti o predĺženie platnosti úžitkového vzoru. Táto osobitosť je v priamej súvislosti s článkom 5bis odsek 1 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva.
Odsek 2 určuje obsahové náležitosti žiadosti o uvedenie do predošlého stavu.
Odsek 3 umožňuje v prípade dôvodných pochybností žiadať od účastníka, aby svoje tvrdenia týkajúce sa existencie objektívnej prekážky preukázal.
Odsek 4 taxatívne vymenúva niektoré úkony, kedy nie je možné žiadosti o uvedenie do predošlého stavu  vyhovieť.
Odsek 5 upravuje spôsob rozhodovania o žiadosti o uvedenie do predošlého stavu, ako aj právo účastníka vyjadriť sa k zisteným dôvodom v prípade zamietnutia žiadosti.
Odsek 6 určuje právne účinky rozhodnutia, ktorým bolo vyhovené žiadosti o uvedenie do predošlého stavu.
Odsek 7 odstraňuje právnu neistotu tretích osôb v súvislosti s vyhovením žiadosti o uvedenie do predošlého stavu a právnymi účinkami tohto rozhodnutia upravenými odsekom 6, ktoré v dobrej viere nadobudli práva na území Slovenskej republiky, a  zároveň sa v odseku 8 pripúšťa transfer práva, ale len ako súčasť prevodu alebo prechodu podniku alebo jeho časti.

§ 52
Ustanovenie korešponduje s tendenciou prekonania princípu materiálnej pravdy, ktorá sa striktne prejavuje v zásade oficiality. Nadväzuje na praktickosť a logickú štruktúru kontradiktórnosti konania a na uplatňovanie zásady formálnej pravdy. Uvedené princípy umožňujú účastníkom konania podporiť svoje tvrdenia navrhnutím dôkazov, a tým ovplyvniť priebeh samotného konania.
Ustanovenie upravuje aj ďalšie všeobecné zásady dokazovania a hodnotenia dôkazov pred úradom. Úradu nenáleží zisťovať skutočnosti a podklady potrebné pre rozhodnutie v konaní.
Ustanovenie predstavuje odchýlku od § 32 ods. 1 správneho poriadku a je vhodné poznamenať, že takáto úprava je obsiahnutá vo všetkých právnych predpisoch (zákonoch) upravujúcich priemyselné práva.

§ 53
Lehota na podanie riadneho opravného prostriedku proti rozhodnutiu úradu, t. j. rozkladu, je jeden mesiac od doručenia rozhodnutia. Úrad je, okrem výnimiek uvedených v odseku 2, viazaný rozsahom rozkladu. Ustanovené sú aj výnimky, keď nie je podanie riadneho opravného prostriedku – rozkladu prípustné.

§ 54 
Ustanovenie rozlišuje práva účastníka konania a práva tretej osoby. 
Účastníkom konania sa priznáva všeobecne právo na nazeranie do spisov, právo robiť si zo spisov odpisy a výpisy, ako aj právo na vyhotovenie kópií za  úhradu materiálnych nákladov spojených so zhotovením kópií a ich odoslaním, a to aj pred zverejnením prihlášky. 
Právo tretích osôb na nazeranie do spisu je časovo obmedzené, tretím osobám právo na nazeranie do spisu, vrátane práva na vyhotovenie kópií prislúcha na základe žiadosti až po zverejnení prihlášky úžitkového vzoru.
Pred zverejnením prihlášky úžitkového vzoru je možno tretím osobám oznámiť len obmedzený  okruh informácií týkajúcich sa prihlášky.
Odsek 3 upravuje výnimku z odseku 2 v prípade tretích osôb dotknutých prihláškou úžitkového vzoru.
Povinnou obsahovou náležitosťou prihlášky úžitkového vzoru sú podľa § 32 ods. 4 písm. e) identifikačné údaje pôvodcu či spolupôvodcov; v prihláške teda tieto údaje uvedené byť musia, no pôvodca môže v zmysle odseku 6 požiadať úrad o nesprístupnenie jeho identifikačných údajov tretím osobám.
Výnimku z práva pôvodcu úžitkového vzoru upraveného v odseku 6 predstavuje odsek 7; úrad môže v prípade preukázania právneho záujmu oznámiť žiadateľovi, či ním označená osoba je uvedená ako pôvodca v prihláške. Ustanovenie má zásadný význam napríklad pre zamestnávateľa pri prechode práva na ochranu úžitkovým vzorom, ktorý by sa inak nemohol domôcť svojho práva voči pôvodcovi.
Ustanovenie odseku 8 určuje časti spisu, ktoré sú z práva na nazeranie vylúčené.

§ 55
Vecná príslušnosť úradu na vedenie registra vyplýva jednak zo zákona č. 575/2001 Z. z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v znení neskorších predpisov, ako aj z článku 12 odsek 1 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva.
Zápis do registra má formálno-právny charakter. Zápis v ňom uvedený sa považuje za platný, pokiaľ nie je rozhodnutím príslušného orgánu určené inak. Zápis údajov a skutočností vyplývajúcich zo zákona alebo z rozhodnutia príslušného orgánu sa nepovažuje za rozhodnutie vydané úradom.
Register má charakter verejnej listiny a preto každému patrí právo na nazeranie do registra.

§ 56
Povinnosť vydávať vestník vyplýva pre úrad z článku 12 odsek 2 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva, podľa ktorého sa jednotlivé členské krajiny zaviazali vydávať periodický úradný list.

§ 57 
Pretože podľa článku 43  Zmluvy o patentovej spolupráci - PCT (Oznámenie Federálneho ministerstva zahraničných vecí č. 296/1991 Zb. o uložení listiny o prístupe Českej a Slovenskej republiky k Zmluve o patentovej spolupráci dojednanej vo Washingtone 17. júna 1970 v znení neskorších úprav) môže prihlasovateľ medzinárodnej prihlášky (tzv. PCT - prihlášky) oznámiť, že jeho medzinárodná prihláška smeruje k registrácii úžitkového vzoru a nie k udeleniu patentu, predstavuje navrhované ustanovenie nevyhnutnú úpravu postupu prihlasovateľa takejto medzinárodnej prihlášky pri vstupe do tzv. národnej fázy konania.

§ 58
Úsilie o efektívnosť a hospodárnosť konania sa premietlo aj do zásady obligatórneho zastúpenia cudzincov v konaní pred úradom. Úprava je v súlade s čl. 2 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva, v ktorom je upravený tzv. národný princíp. 
Návrh predpokladá aj výnimky z tzv. povinného zastúpenia v konaní pred úradom; v odseku 2 je upravená vecná výnimka v súvislosti s úkonmi predchádzajúcimi a spojenými s určením dňa podania podľa § 33 návrhu a v odseku 3 výnimka osobná, keď sa povinnosť zastúpenia nevzťahuje na presne určený okruh fyzických a právnický osôb. Takýto účastník konania nemusí byť zastúpený oprávneným zástupcom, ale je  povinný oznámiť úradu adresu na doručovania na území Slovenskej republiky.
Konanie pred úradom je špecifickým správnym konaním, priemyselnoprávne predpisy, vrátane návrhu zákona o úžitkových vzoroch, obsahujú množstvo právnych noriem odchyľujúcich sa noriem obsiahnutých vo všeobecných predpisov o správnom konaní. Návrh zákona rešpektuje zásadu subsidiarity a špeciality všeobecných noriem obsiahnutých v  správnom poriadku a noriem špeciálnych obsiahnutých v návrhu zákona, pričom sú taxatívne určené inštitúty správneho poriadku, ktoré sa v konaní pred úradom neaplikujú.
K zastaveniu konania môže dôjsť na návrh účastníka, na podnet ktorého sa konanie začalo, ako aj v prípade, že účastník nevyhovie výzve úradu, resp. neodstráni vytýkané nedostatky.
Vymedzuje sa zásada písomnosti v styku s úradom ako aj zásada konania v štátnom jazyku. Možnosť urobiť podanie na úrad aj prostredníctvom elektronických prostriedkov  v prípade, ak podanie nie je podpísané elektronickým podpisom, je spojená s jeho doplnením v písomnej forme do dvoch týždňov od uskutočnenia podania.
Za úkony a konania podľa návrhu zákona a za udržiavanie platnosti úžitkového vzoru sa platia poplatky podľa osobitného predpisu, ktorým je zákon NR SR č. 145/1995 Z. z. o správnych poplatkoch v znení neskorších predpisov.

§ 59 
Ide o splnomocňujúce ustanovenie, ktoré konkrétne určuje okruhy podrobne upravené vykonávacím predpisom, t. j. vyhláškou, ktorú vydá úrad.

§ 60
Postup, uvedený v návrhu zákona, sa bude uplatňovať aj v prípade konania o prihláškach úžitkových vzorov a konania vo veciach úžitkových vzorov zahájeného pred nadobudnutím účinnosti navrhovanej právnej úpravy za predpokladu, že takéto konanie do nadobudnutia účinnosti navrhovanej právnej úpravy zostalo neukončené.
Navrhovaná nová zákonná úprava sa bude aplikovať aj v oblasti hmotnoprávnych ustanovení vo vzťahu k úžitkovým vzorom zapísaným pred nadobudnutím účinnosti tejto úpravy. Vznik, zmena a zánik práv a vzťahov, viažucich sa k úžitkovému vzoru, ako aj nároky, ktoré z nich pochádzajú pred účinnosťou navrhovanej úpravy, sa budú posudzovať podľa doterajších predpisov.

§ 61
Do návrhu zákona, čl. I, sú premietnuté niektoré ustanovenia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva (viď § 23 ods. 5, § 28, 29, 30 a 31 návrhu). Do článku III návrhu, ktorý predstavuje novelizáciu patentového zákona, sa premieta ustanovenie bodu 8. článku 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/27/ES z 31. marca 2004, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2001/83/ES o právnych predpisoch spoločenstva týkajúcich sa liekov na humánne použitie.
Navrhovaným znením § 61 v spojitosti s návrhom transpozičnej  prílohy navrhovateľ spĺňa požiadavky vyplývajúce z Legislatívnych pravidiel vlády Slovenskej republiky.

§ 62
Navrhuje sa zrušenie zákona č. 478/1992 Zb. o úžitkových vzoroch v znení neskorších predpisov, tzn. zrušenie doteraz platnej právnej úpravy úžitkových vzorov.

K článku II:

K bodu 1.
Navrhovaným znením sa zabezpečí vypustenie položky 159 písm. f) sadzobníka správnych poplatkov, ktorá nadväzovala na zákon č. 271/2001 Z. z. o opatreniach proti porušovaniu práv duševného vlastníctva pri dovoze, vývoze a spätnom vývoze tovaru, resp. na nariadenie Rady (ES) 3295/04, ktorým sa ustanovujú opatrenia zakazujúce uvoľnenie falšovaných a pirátskych tovarov do voľného obehu, ich export, reexport alebo uplatňovanie režimu suspenzie pre tieto tovary. V súčasnosti sú však oba tieto predpisy už zrušené a nahradené novou právnou úpravou, ktorá s poplatkom za podanie žiadosti o prijatie opatrenia proti porušovaniu práv duševného vlastníctva pri dovoze, vývoze a spätnom vývoze tovaru nepočíta.

K bodu 2.
V položke sa slovo vypustilo z dôvodu nadbytočnosti.

K bodu 3.
Formulácia položky je upravená v súlade s § 6 zákona č. 344/2004 Z. z. o patentových zástupcoch.

K bodu 4.
Po novelizácii zákonov v oblasti priemyselno-právnej ochrany platná právna úprava inštitút odpustenia zmeškania lehoty nepozná. Uvedený inštitút bol nahradený uvedením do predošlého stavu. Ide o zosúladenie s platnou legislatívnou úpravou.

K bodu 5.
Zložitosť konania nezodpovedá pôvodnej sume a nie je možné ho porovnávať s            inštitútom pokračovania v konaní a uvedenia do predošlého stavu.

K bodu 6.
V položke 216 písm. b) sú body zosúladené s ustanoveniami zákona č. 435/2001 Z. z. o  patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon) v znení neskorších predpisov. Zvýšením výšky sumy  poplatku dôjde k zjednoteniu sumy za rovnaký právny úkon vo všetkých predmetoch priemyselných práv.

K bodu 7.
Prevod autorského osvedčenia na patent už nie je možný – autorské osvedčenie platilo najviac 15 rokov od zákona č. 527/1990 Z. z. o vynálezoch, priemyselných vzoroch a zlepšovacích návrhoch v znení neskorších predpisov t. z. možnosť prevodu skončila. Bod 13. v položke 216 písm. b) sa vypustil z dôvodu, že pojem „rozhodný údaj“ je nekonkrétny, nie je definovaný v zákonoch priemyselno-právnej ochrany.

K bodu 8.
Pôvodná suma v súčasnosti už nepokrýva náklady na úplný prieskum.

K bodu 9.
Pôvodná suma už nepokrýva náklady prieskumu žiadosti. Žiadatelia o udelenie dodatkového ochranného osvedčenia sú výlučne farmaceutické firmy, ktoré vďaka ochrane dodatkovým ochranným osvedčením získavajú dodatočnú ochranu pôvodného patentu.

K bodu 10.
Nový poplatok podľa Nariadenia Rady ES č. 1768/1992 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia na liečivá v platnom znení.

K bodu 11.
Prihlasovatelia alebo patentoví zástupcovia dodržiavajú termín na zaplatenie 2/3 poplatku v lehote 2 mesiacov odo dňa doručenia výzvy úradu, ale podklady zaslané na diskete, CD, DVD alebo elektronickou poštou sú zasielané neskôr (4 – 8 mesiacov). Uvedené má za následok predlžovanie konania, čo komplikuje aj zaraďovanie do vestníka. Ak zaplatia 2/3 poplatok, podklady by mali byť doručené v elektronickej podobe, inak by mali zaplatiť poplatok v plnej výške. Doplnené elektronické médium DVD a zrušené obmedzenie typu Wordu.

K bodu 12.
Doplnenie formulácie podľa znenia Európskej patentovej dohody.

K bodu 13.
Ide o gramatickú opravu z dôvodu použitia nesprávnej koncovky.

K bodu 14.
Úrad neprepisuje preklady do formy patentových spisov a preto výška poplatku nezodpovedá dodatočne počtu strán, preto bola stanovená pevná suma za zverejnenie a sprístupnenie prekladu.

K bodu 15.
Pôvodná suma nezodpovedá náročnosti konania a nákladom s tým spojených.

K bodu 16.
Pri vydávaní rozhodnutí je potrebné návrhy z podaní prepisovať do týchto rozhodnutí. Po doručení v elektronickej forme sa úradu ušetrí práca za prepisovanie.

K bodu 17.
V položke 218 zmena výšky sumy poplatku je potrebná vzhľadom na minimálne       sumy stanovené Európskou patentovou organizáciou na rok 2005, ktoré je Slovenská republika povinná odvádzať na účet Európskej patentovej organizácie. Bola prehodnotená výška poplatkov na základe minimálnych súm stanovených Európskou patentovou organizáciou na rok 2006. Majiteľmi dodatkového ochranného osvedčenia sú výlučne farmaceutické firmy, ktoré vďaka ochrane dodatkovým ochranným osvedčením získavajú dodatočnú ochranu pôvodného patentu.

K bodu 18.
Nový poplatok podľa Nariadenia Rady ES č. 1768/1992 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia na liečivá v platnom znení.

K bodu 19.
Poznámka k položke 218 je zosúladená s úpravou v patentovom zákone a doplnená o údaj, že poplatky sa platia bez výzvy a v predchádzajúcom roku platnosti.
K bodu 20.
Autorské osvedčenia už nemôžu byť platné, lebo ich platnosť bola 15 rokov od roku 1991 a teda ich platnosť skončila 31. 12. 2005.

K bodu 21.
Už sa nejedná len o zápisný systém, prebieha aj vecný prieskum prihlášky.

K bodu 22.
Položka je upravená podľa nového zákona o úžitkových vzoroch.

K bodu 23.
Položka je upravená podľa nového zákona o úžitkových vzoroch.

K bodu 24.
Položka je upravená podľa nového zákona o úžitkových vzoroch.

K bodu 25.
Ide o jazykovú - gramatickú opravu slova podľa § 21 ods. 2 zákona o úžitkových vzoroch.

K bodu 26.
Položka je upravená podľa nového zákona o úžitkových vzoroch, je zmenený, zjednotený systém konania o návrhu na výmaz.

K bodu 27.
Pri vydávaní rozhodnutí je potrebné návrhy z podaní prepisovať do týchto rozhodnutí. Po doručení v elektronickej forme sa úradu ušetrí práca za prepisovanie.

K bodu 28.
Položka je upravená podľa nového zákona o úžitkových vzoroch.

K bodu 29.
Úpravou položky 223 sa bod 2. v poznámke stal nadbytočný.

K bodu 30.
Zvýšením výšky sumy poplatku dôjde k zjednoteniu sumy za rovnaký právny úkon  vo všetkých predmetoch priemyselných práv.

K bodu 31.
V položke 224 písm. c) sú body 7. a 8. upravené podľa zákona č. 444/2002 Z. z. o dizajnoch v znení zákona č. 344/2004 Z. z. o patentových zástupcoch, o zmene zákona č. 444/2002 Z. z. o dizajnoch a zákona č. 55/1997 Z. z. o ochranných známkach v znení zákona č. 577/2001 Z. z. a zákona č. 14/2004 Z. z. Zvýšením výšky sumy poplatku došlo k zjednoteniu sumy za rovnaký právny úkon vo všetkých predmetoch priemyselných práv.

K bodu 32.
Bod 9. v položke 224 písm. c) sa vypustil z dôvodu, že pojem „rozhodný údaj“ je  nekonkrétny, nie je definovaný v zákonoch priemyselno-právnej ochrany.

K bodu 33.
Doterajšia formulácia v položke 225 písm. a) nie je v súlade so zákonom. Pôvodná suma už nepokrýva náklady spojené s konaním ide o zjednotenie sumy za určenie s inými predmetmi priemyselných práv. Zvýšením výšky sumy poplatku v písm. b) dôjde k zjednoteniu sumy za rovnaký právny úkon vo všetkých predmetoch priemyselných práv.

K bodu 34.
Pri vydávaní rozhodnutí je potrebné návrhy z podaní prepisovať do týchto rozhodnutí. Po doručení v elektronickej forme sa úradu ušetrí práca za prepisovanie.

K bodu 35.
Zvýšenie výšky sumy poplatku je z dôvodu úmernosti dĺžky ochrany za jednotlivé obdobia platnosti dizajnu.

K bodu 36.
Zvýšením výšky sumy poplatku dôjde k zjednoteniu sumy za rovnaký právny úkon vo všetkých predmetoch priemyselných práv.

K bodu 37.
V položke 227 písm. b) formulácia bodu 6. sa zosúladila so zákonom č. 146/2000 Z. z. o ochrane topografií polovodičových výrobkov, pretože úrad neudeľuje nútenú licenciu, ale súd,  a tým sa aj znížila výška sumy poplatku. Bod 6. je zosúladený so znením zákona.

K bodu 38.
Bod 7. v položke 227 písm. b) sa vypustil z dôvodu, že pojem „rozhodný údaj“ je       nekonkrétny, nie je definovaný v zákonoch priemyselno-právnej ochrany.

K bodu 39.
Body 7. a 8. v položke 227 písm. b) sú upravené podľa zákona o ochrane topografií polovodičových výrobkov.

K bodu 40.
Pri vydávaní rozhodnutí je potrebné návrhy z podaní prepisovať do týchto rozhodnutí. Po doručení v elektronickej forme sa úradu ušetrí práca za prepisovanie.

K bodu 41.
V položke 229 písm. a) sa navrhuje zvýšenie súm z dôvodu, že pôvodné sumy už nepokrývajú náklady spojené s konaním o ochranný známkach. 

K bodu 42.
Zvýšením výšky sumy poplatku dôjde k zjednoteniu sumy za rovnaký právny úkon vo všetkých predmetoch priemyselných práv.

K bodu 43.
Bod 7. v položke 229 písm. b) sa vypustil z dôvodu, že pojem „rozhodný údaj“ je nekonkrétny, nie je definovaný v zákonoch priemyselno-právnej ochrany.

K bodu 44.
Pôvodná suma nezodpovedá zložitosti konania.

K bodu 45.
Pri vydávaní rozhodnutí je potrebné návrhy z podaní prepisovať do týchto rozhodnutí. Po doručení podaní v elektronickej forme sa úradu ušetrí práca za prepisovanie.

K bodu 46.
Pôvodné sumy pri obnove zápisu individuálnej ochrannej známky a kolektívnej ochrannej známky nezodpovedajú úmerne podaniu prihlášky a ochrana je tiež na desať rokov, ako pri podaní prihláška a jej zápise.

K bodu 47.
V niektorých prípadoch (napr. pri súdnych sporoch) úrad ochrannú známku zapíše do registra až po  uplynutí jej ochrannej doby, t. j. po 10 rokoch od podania prihlášky ochrannej známky. Doteraz sa takáto situácia riešila analogicky podľa dizajnov a úžitkových vzorov, preto je namieste zakotviť túto úpravu aj v ochranných známkach.

K bodu 48.
Úrad zodpovedá za správnosť podanej žiadosti a tiež za preklad ZTS do francúzskeho jazyka. Pôvodná výška sumy poplatku nezodpovedá nákladom.

K bodu 49.
Navrhuje sa zosúladiť názov nadpisu so zákonom č. 469/2003 Z. z. o označeniach pôvodu výrobkov a zemepisných označeniach výrobkov a o zmene a doplnení niektorých zákonov.

K bodu 50.
V položke 233 sa písmeno b) vypustilo z dôvodu, že poľnohospodárske výrobky a potraviny nie je možné chrániť na národnej úrovni a pojem „rozhodný údaj“ je nekonkrétny, nie je definovaný v zákonoch priemyselno-právnej ochrany.

K bodu 51.
Zjednotenie výšky sumy poplatku s inými predmetmi priemyselných práv – napr. s topografiami polovodičových výrobkov.

K bodu 52.
Pri vydávaní rozhodnutí je potrebné návrhy z podaní prepisovať do týchto rozhodnutí. Po doručení v elektronickej forme sa úradu ušetrí práca za prepisovanie.

K článku III:

K bodu 1. 
1. novembra 2001 nadobudol účinnosť (s výnimkou štvrtej časti a piatej časti) zákon č. 435/2001 Z. z. o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon). Do patentového zákona boli transponované, v zmysle Asociačnej dohody medzi Slovenskou republikou a Európskou úniou, a to ešte pred vstupom SR do EÚ, ustanovenia smernice  Európskeho parlamentu a Rady  98/44/ES zo 6. júla 1998 o právnej ochrane biotechnologických vynálezov. Ustanovenie § 6 ods. 2 patentového zákona predstavuje v spojení s odsekom 1 písm. e) etický štandard vo forme výluky patentovateľnosti riešení, ktoré sú považované za odporujúce dobrým mravom v oblasti klonovania a genetických manipulácií. Predmetné ustanovenia predstavujú premietnutie článku 6 smernice 98/44/ES.
Navrhovaná zmena v § 6 ods. 2 písm. d) patentového zákona predstavuje len spresnenie formulácie v súlade so znením článku 6 ods. 2 písm. d) smernice 98/44/ES.

K bodu 2. 
V § 7 ods. 3 je definovaný tzv. fiktívny (skrytý) stav techniky, ktorý zohráva úlohu pri posudzovaní novosti vynálezu. Súčasťou tohto stavu techniky sú aj európske patentové prihlášky s určením pre SR, ak budú v deň, od ktorého patrí prihlasovateľovi patentovej prihlášky právo prednosti alebo po tomto dni zverejnené.
Navrhovaná zmena § 7 ods. 3 predstavuje spresnenie toho, čo sa považuje za zverejnenie európskej patentovej prihlášky s určením pre SR, keďže za zverejnenie tejto prihlášky sa považuje alebo oznámenie o sprístupnení prekladu patentových nárokov v slovenskom jazyku vo vestníku alebo oznámenie o sprístupnení patentového spisu v slovenskom jazyku vo vestníku.

K bodom 3. – 6. 
Úpravy predstavujú zjednodušenie spôsobu určovania výšky odmeny a dodatočného vyrovnania, ktoré prislúcha pôvodcovi vynálezu v prípade, ak voči nemu zamestnávateľ uplatnil právo na riešenie. Návrh opúšťa zložitý spôsob určovania výšky odmeny v zmysle odseku 6, právo pôvodcu na primeranú odmenu, spôsob určenia jej výšky ako aj právo pôvodcu na dodatočné vyrovnanie v zmysle odseku 5 zostáva, s drobnou modifikáciou, zachované.
Pri určovaní výšky odmeny je rozhodujúci technický a hospodársky význam vynálezu a prínos dosiahnuteľný jeho využitím alebo iným uplatnením.  Ani pri určovaní výšky odmeny nie je relevantná skutočnosť, či zamestnávateľ zažiadal o patentovú ochranu  alebo nie, no ani tá skutočnosť, či zamestnávateľ vynález reálne využil alebo uplatnil, tzn. výška odmeny sa určuje bez ohľadu na konkrétny zisk, resp. prínos pre zamestnávateľa, rozhodný je zisk, resp. prínos potenciálny, čo vyplýva aj z použitia gramatického tvaru „prínos dosiahnuteľný“.

K bodu 7. 
Navrhovaná zmena spresňuje princíp vyčerpania práv, pričom  zakotvuje princíp tzv. komunitárneho vyčerpania práv (existencia princípu komunitárneho vyčerpania práv je odvodená z judikatúry Európskeho súdneho dvora).
Podľa uvedeného princípu majiteľ patentu, ktorý umiestnil výrobky chránené patentom na trh v EÚ alebo v štáte, ktorý je zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore, vyčerpal týmto umiestnením svoje práva duševného vlastníctva a stratil právo ovplyvňovať ich naslednú distribúciu v rámci členských štátov EÚ alebo štátov, ktoré sú zmluvnou stranou Dohody o Európskom hospodárskom priestore.

K bodu 8. 
Navrhovaná úprava je spresnením v súlade s článkom 11 ods. 1 smernice 98/44/ES. Súčasne sa v súlade so znením uvedeného článku smernice 98/44/ES vkladá odkaz na právne záväzný akt Európskych spoločenstiev, čo v čase prijatia patentového zákona (s účinnosťou od 1.11. 2001) neprichádzalo do úvahy.

K bodu 9. 
Navrhované doplnenie vychádza a je v súlade s bodom 8. článku 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/27/ES z 31. marca 2004, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2001/83/ES o právnych predpisoch spoločenstva týkajúcich sa liekov na humánne použitie.

K bodom 10. a 11. 
Článok 12 ods. 1 a 2 smernice 98/44/ES upravuje problematiku tzv. krížových alebo vzájomných licencií na využívanie biotechnologického vynálezu, resp. odrody rastliny. 
Problematika týchto krížových licencií je upravená  v § 27 patentového zákona, ako aj v § 10 zákona č. 132/1989 Zb. o ochrane práv k novým odrodám rastlín a plemenám zvierat v znení neskorších predpisov.
Navrhovanou úpravou § 27 ods. 6, tzn. vložením slova „krížovej“, dochádza k zdôrazneniu krížovej alebo vzájomnej povahy predmetných licencií.
Vložením nového odseku  sa v súlade s článkom 12 odsek 2 smernice 98/44/ES priznáva majiteľovi  šľachtiteľského osvedčenia právo na udelenie krížovej nútenej licencie na využívanie biotechnologického vynálezu, a to v prípade, ak majiteľ patentu získal, resp. bola mu udelená nútená licencia na využívanie dotknutej odrody rastliny.
Pojem „krížová licencia“ nie je v patentovom práve pojmom neznámym, stretávame sa s ním napr. v článku 31 dohovoru TRIPS. Synonymicky sa používajú aj termíny protilicencia alebo vzájomná licencia.

K bodu 12. 
Navrhuje sa vypustenie ustanovení, ktoré boli do patentového zákona zapracované s úmyslom vytvoriť mechanizmus brániaci zániku predmetu záložného práva púhym nezaplatením udržiavacích poplatkov.
Keďže na zaplatenie poplatku za udržiavanie patentu v platnosti (položka 218 sadzobníku správnych poplatkov, časť XVI.,) je v zmysle § 3 zákona NR SR  č. 145/1995 Z. z. o správnych poplatkoch v znení neskorších predpisov oprávnená akákoľvek fyzická alebo právnická osoba, teda aj prípadný záložný veriteľ, javí sa existencia vyššie opísaného „mechanizmu“ ako nadbytočná. Navyše § 31 odsek 4 ustanovuje osobitný spôsob zániku patentu, ktorý však nemusí byť v konkrétnom prípade v súlade s požiadavkou vyplývajúcou z článku 5bis odsek 1 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva.

K bodu 13. 
Navrhovaná zmena predstavuje zmenu formulácie pri rešpektovaní znenia článku 5 ods. 1 písm. a) iii) Dohovoru o patentovom práve (Oznámenie Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky č. 99/2005 Z. z. o pristúpení Slovenskej republiky k Dohovoru o patentovom práve). 
Dohovor o patentovom práve (PLT) bol prijatý 1.6.2000, prezident Slovenskej republiky podpísal listinu o pristúpení k dohovoru PLT 25.6.2002 a dohovor PLT nadobudol platnosť 28.4.2005.
Výsledkom dohovoru PLT je zjednotiť a zrýchliť proces získania a udržania patentu, resp. harmonizácia formálnych požiadaviek, ktoré určujú národné a regionálne patentové úrady a zmodernizovanie konaní na získanie a udržanie patentu v platnosti. Znenie, v tom čase ešte neplatného, dohovoru PLT a  jeho vykonávacích predpisov bolo využité už pri legislatívnych prácach na rekodifikácii patentového zákona v rokoch 2000/2001. Cieľom uvedených legislatívnych prác bol zákon č. 435/2001 Z. z. o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon).

K bodu 14. 
S účinnosťou od 1.3.2007 bol zákonom č. 84/2007 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 618/2003 Z.z. o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom (autorský zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov novelizovaný aj patentový zákon.
Navrhuje sa  legislatívno – technická úprava; keďže uvedenou novelizáciou bol do  § 79 vložený nový odsek a označenie nasledujúcich  odsekov sa zmenilo, je v tejto súvislosti  potrebné aktualizovať aj odkaz v § 35 ods. 3.

K bodu 15. 
Znenie ustanovenia sa precizuje v súlade so znením článku 5 ods. 5 a 6 dohovoru PLT.

K bodu 16. 
Nové znenie sa navrhuje v dôsledku navrhovaného vloženia nového § 35a.

K bodu 17. 
Navrhuje sa vloženie nového §, do znenia ktorého sa premieta ustanovenie článku 5 ods. 7 dohovoru PLT. Podľa navrhovaného ustanovenia, ak prihlasovateľ uplatnil v prihláške právo prednosti, môže časť prihlášky – konkrétne ide o časť, ktorá sa javí ako opis – nahradiť odkazom na prvú prihlášku, t. j. prihlášku, z ktorej odvodzuje právo prednosti. Súčasne sa upravujú aj náležitosti, ktoré musí odkaz na prvú prihlášku obsahovať, ako aj povinnosť prihlasovateľa predložiť na výzvu úradu kópiu prvej prihlášky, resp. jej preklad do slovenského jazyka. Následok nesplnenia požiadavky na obsahové náležitosti alebo nevyhovenia výzve úradu je, v súlade so znením dohovoru PLT,  taký, že prihláška bude považovaná za nepodanú.

K bodom 18. a 19. 
Navrhuje sa zosúladenie terminológie, a to aj v súvislosti s terminológiou použitou v iných priemyselnoprávnych predpisoch. Prihláška, z ktorej sa odvodzuje právo prednosti, sa označuje ako prvá prihláška.

K bodom 20. a 21. 
Navrhuje sa zmena ustanovenia upravujúceho možnosť uplatnenia práva prednosti v prípade, že patentová prihláška je podaná po uplynutí 12 mesiacov od vzniku práva prednosti (prioritná lehota podľa Článku 4 C (1) Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva), a to na základe žiadosti o dodatočné priznanie práva prednosti; v tomto prípade musí prihlasovateľ vo svojej žiadosti primerane odôvodniť skutočnosti, ktoré bránili včasnému podaniu prihlášky. Je treba zdôrazniť, že tieto skutočnosti alebo okolnosti sa musia nachádzať mimo sféry vplyvu prihlasovateľa, prihlasovateľ ich nemohol nijakým spôsobom ovplyvniť. Táto požiadavka je platnom znení patentového zákona zakotvená formuláciou „bez jeho zavinenia“. V súlade so znením článku 13 ods. 2 iv) dohovoru PLT sa navrhuje modifikácia formulácie uvedenej požiadavky na charakter skutočností brániacich včasnému podaniu prihlášky, resp. dôvodu zmeškania lehoty 12 mesiacov od vzniku práva prednosti – k podaniu prihlášky nedošlo v rámci ustanovenej lehoty „napriek náležitej starostlivosti, ktorú si vyžadovali okolnosti“.

K bodu 22. 
Zavádza sa nový inštitút „odbočenia“ z prihlášky úžitkového vzoru na patentovú prihlášku. Ustanovenie dáva možnosť prihlasovateľovi úžitkového vzoru zo svojej prihlášky úžitkového vzoru tzv. odbočiť a požiadať podaním patentovej prihlášky aj o udelenie patentu, a to pre rovnaký predmet (vynález), pričom úrad uzná prihlasovateľovi dátum podania, prípadne aj právo prednosti z prihlášky úžitkového vzoru. Podmienkou odbočenia je, okrem zhodnosti predmetu (vynálezu), aj to, že patentovú prihlášku musí prihlasovateľ podať v lehote konkrétne určenej navrhovaným ustanovením.
Platné právne predpisy v oblasti vynálezov, resp. úžitkových vzorov poznajú „odbočenie“ z patentovej prihlášky na prihlášku úžitkového vzoru (§ 10 zákona č. 478/1992 Zb. o úžitkových vzoroch v znení neskorších predpisov, resp. § 35 návrhu zákona o úžitkových vzoroch a o zmene a doplnení niektorých zákonov).

K bodu 23. 
Navrhuje sa vloženie nových odsekov do ustanovenia § 38 týkajúceho sa špecifík prihlášky biotechnologického vynálezu. Navrhované doplnenie je premietnutím ustanovení článku 13 ods. 2 až 5 smernice 98/44/ES a týka  sa prístupu k biologickému materiálu uloženému v uznávanej ukladacej inštitúcii. Biologický materiál sa sprístupňuje na základe žiadosti, a to prostredníctvom poskytnutia vzorky. V súlade so znením smernice 98/44/ES sa biologický materiál sprístupňuje až odo dňa zverejnenia prihlášky. (Smernica 98/44/ES v článku 13 odsek 2 písmeno a) síce umožňuje sprístupnenie biologického materiálu aj v čase pred prvým zverejnením patentovej prihlášky, no len osobám, ktoré sú na to oprávnené podľa vnútroštátneho patentového práva. Vnútroštátne, slovenské patentového práva ani podľa jeho navrhovaných zmien však  prístup k biologickému materiálu v čase pred prvým zverejnením patentovej prihlášky nepripúšťa, resp. k nemu neoprávňuje žiadny subjekt.)  V období od zverejnenia prihlášky do udelenia patentu je biologický materiál prístupný na základe žiadosti komukoľvek, no súčasne  má prihlasovateľ  možnosť využiť svoje právo a obmedziť prístup k biologickému materiálu v tomto období  len pre nezávislých expertov. Toto právo prihlasovateľ realizuje prostredníctvom žiadosti, ktorá musí byť úradu podaná pred zverejnením prihlášky. V období po udelení patentu je uložený biologický materiál prístupný komukoľvek bez obmedzenia.
Osobe, ktorej bola vzorka biologického materiálu poskytnutá, sa počas platnosti patentu ustanovujú konkrétne povinnosti vo vzťahu k poskytnutej vzorke.
Podľa § 10 vyhlášky ÚPV SR č. 223/2002 Z. z., ktorou sa vykonáva zákon č. 435/2001 Z. z. o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon), sa na sprístupnenie uloženého biologického materiálu verejnosti vzťahujú podmienky ustanovené Budapeštianskou zmluvou o medzinárodnom uznávaní uloženia mikroorganizmov na účely patentového konania a Vykonávacím predpisom k Budapeštianskej zmluve (vyhláška ministra zahraničných vecí č. 212/1989 Zb.) Pozornosť je treba zamerať predovšetkým na  pravidlo 11 Vykonávacieho predpisu.
V súvislosti s predmetnými ustanoveniami smernice 98/44/ES predkladateľ považuje za nevyhnutné poznamenať, že táto smernica bola transponovaná v roku 2001 zákonom č. 435/2001 Z. z. o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon), pričom bola v Doložke zlučiteľnosti s právom Európskych spoločenstiev a s právom Európskej únie konštatovaná kompatibilita v plnom rozsahu. Konkrétne predmetné ustanovenia článku 13 ods. 2 až 5 smernice 98/44/ES boli zodpovedajúcim spôsobom premietnuté do § 9 návrhu vykonávacieho predpisu k patentovému zákonu, no na základe stanovísk Stálej pracovnej komisie Legislatívnej rady vlády Slovenskej republiky pre technické právne predpisy, zo 17. zasadnutia konaného dňa 6.12.2001 a 21. zasadnutia konaného dňa 13.3.2002, k návrhu vyhlášky Úradu priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky, ktorou sa vykonáva zákon č. 435/2001 Z. z. o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon) a z nich vyplývajúcich odporúčaní bolo znenie § 9 vyhlášky preformulované do v súčasnosti platnej podoby. 

K bodu 24. 
Článok 14 odsek 1 smernice 98/44/ES bol ešte v predvstupovom období v roku 2002 premietnutý do ustanovenia § 9 vyhlášky ÚPV SR č. 223/2002 Z.z.. ktorou sa vykonáva zákon č. 435/2001 Z. z. o patentoch, dodatkových ochranných osvedčeniach a o zmene a doplnení niektorých zákonov (patentový zákon). Aj v súvislosti s článkom 7 ods. 2 Ústavy SR sa navrhuje premietnutie predmetného ustanovenia smernice 98/44/ES priamo do patentového zákona. 
Jednou z podmienok, ustanovených Budapeštianskou zmluvou o medzinárodnom uznávaní uloženia mikroorganizmov na účely patentového konania a Vykonávacieho predpisu k nej, pre opätovné uloženie  biologického materiálu  v uznávanej ukladacej inštitúcii je písomné vyhlásenie deponenta o tom, že novoukladaný mikroorganizmus sa zhoduje s tým, ktorý bol predmetom predchádzajúceho uloženia (pravidlo 6.2. (a) (ii),. Táto podmienka je identická s podmienkou ustanovenou v čl. 14 ods. 2 smernice 98/44/ES. Keďže č. 14 ods. 1 smernice 98/44/ES ustanovuje, že nové uloženie materiálu sa povolí za rovnakých podmienok, ako sú ustanovené v Budapeštianskej zmluve, už z tohto znenia čl. 14 ods. 1 smernice 98/44/ES vyplýva aj povinnosť predloženia písomné vyhlásenie deponenta o tom, že novoukladaný mikroorganizmus sa zhoduje s tým, ktorý bol predmetom predchádzajúceho uloženia.

K bodu 25. 
Navrhuje sa nová definícia rozsahu povolených úprav prihlášky a predovšetkým sa dopĺňa možnosť rozdelenia prihlášky aj z vlastného popudu prihlasovateľa (Článok 4 G (2) Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva). Súčasné znenie patentového zákona pozná vylúčenie prihlášky, resp. rozdelenie prihlášky len v prípade nesplnenia podmienky jednotnosti vynálezu podľa § 37 ods. 3 patentového zákona.

K bodu 26. 
Návrhom dochádza k zjednoteniu podmienky preukázania právneho záujmu navrhovateľa v prípade zrušenia patentu po jeho zániku. V zmysle návrhu je navrhovateľ povinný preukázať právny záujem na zrušení patentu bez ohľadu na okolnosť, či k zániku patentu došlo pred podaním návrhu na jeho zrušenie, alebo až v priebehu konania o zrušení patentu.
 
K bodu 27. 
Navrhovaná úprava vychádza z praktických skúseností úradu. Aj keď inštitút pokračovania v konaní sa využíva v prípade zmeškania úradom určenej lehoty na vykonanie úkonu, tzn. požiadať o pokračovanie v konaní je logicky možné až po zmeškaní, t. j. uplynutí určenej lehoty, úrad sa často stretáva so žiadosťami podanými pred uplynutím určenej lehoty. Z toho dôvodu sa navrhuje zdôraznenie podstaty inštitútu pokračovania v konaní.

K bodu 28. a 31. 
Navrhuje sa jazyková – štylistická úprava dotknutých ustanovení.

K bodu 29. 
Navrhovaná zmena ustanovenia upravujúceho výnimky, kedy nie je možné vyhovieť žiadosti o predĺženie lehoty alebo žiadosti o pokračovanie v konaní opätovne súvisí s dohovorom PLT. Pravidlo 12 ods. 5 písm. a) PLT  v spojení s článkom 11 ods. 3 PLT taxatívne ustanovuje prípady, kedy nie sú zmluvné strany povinné vyhovieť žiadosti o predĺženie lehoty, resp. pokračovanie v konaní. Keďže v zmysle článku 2 ods. 1 PLT zmluvná strana nemôže stanoviť podmienky, ktoré sú pre prihlasovateľa / majiteľa patentu menej priaznivé ako podmienky ustanovené dohovorom PLT, pristúpil navrhovateľ k úprave dotknutého ustanovenia patentového zákona.
Na základe návrhu nie je možné vyhovieť žiadosti o pokračovanie v konaní v prípade lehoty podľa § 47 ods. 1 a 2 – ide o úradom určené lehoty v rámci konania o návrhu na zrušenie patentu, čo zodpovedá výnimke podľa  pravidla 12 ods. 5 písm. a) vi) PLT – úľava pri lehote na konanie inter partes.

K bodu 30. 
Navrhuje sa štylistická úprava, a to v súvislosti s formuláciou použitou v § 51 ods. 4.

K bodu 32. 
Navrhuje sa obmedzenie nevyvrátiteľnej právnej domnienky o vyhovení žiadosti v prípade nečinnosti úradu len pre  prípad žiadosti o predĺženie lehoty. Potreba navrhovanej zmeny vyplynula z praxe úradu.

K bodu 33. 
Navrhuje sa zmena ustanovenia upravujúceho mechanizmus uvedenia do predošlého stavu (restitutio in integrum). Uvedenie do predošlého stavu je závislé na existencii objektívnej prekážky znemožňujúcej účastníkovi konania dodržanie zákonnej alebo úradom určenej lehoty na vykonanie úkonu. V platnom znení je  objektívna povaha prekážky zakotvená formuláciou „bez vlastného zavinenia“. V súlade so znením článku 12 ods. 1 iv) dohovoru PLT sa navrhuje modifikácia uvedenej formulácie na „napriek náležitej starostlivosti, ktorú si vyžadovali okolnosti“.

K bodu 34. 
V zmysle platného znenia patentového zákona môže účastník konania požiadať úrad o uvedenie do predošlého stavu v subjektívnej lehote 2 mesiacov od zániku prekážky, najneskôr však v objektívnej lehote 12 mesiacov od uplynutia zmeškanej lehoty. Návrhom sa znenie dotknutého ustanovenia dopĺňa o špeciálnu objektívnu lehotu, a to v prípade zmeškania dodatočnej lehoty na zaplatenie udržiavacieho poplatku v zmysle Článku 5bis odsek 1 Parížskeho dohovoru na ochranu priemyselného vlastníctva. Navrhovaná úprava vyplýva a je v súlade s pravidlom 13 ods. 2 ii) PLT.

K bodu 35. 
Účastníkovi konania sa ukladá povinnosť uviesť v žiadosti o uvedenie do predošlého stavu aj deň zániku prekážky, pre ktorú úkon nemohol vykonať. Uloženie tejto povinnosti je v priamej súvislosti so znením § 52 odsek 1; určenie dňa zániku prekážky je nevyhnutné pre počítanie subjektívnej lehoty v zmysle § 52 odsek 1.

K bodu 36. 
Navrhovaná zmena ustanovenia § 52 ods. 5 upravujúceho výnimky, kedy nie je možné vyhovieť žiadosti o uvedenie do predošlého stavu vyplýva a je v súlade so znením dohovoru PLT.
Pravidlo 13 ods. 3 PLT  v spojení s článkom 12 ods. 2 PLT taxatívne ustanovuje prípady, kedy nie sú zmluvné strany povinné vyhovieť žiadosti o uvedenie do predošlého stavu. Keďže v zmysle článku 2 ods. 1 PLT zmluvná strana nemôže stanoviť podmienky, ktoré sú pre prihlasovateľa / majiteľa patentu menej priaznivé, ako podmienky ustanovené dohovorom PLT, pristúpil navrhovateľ k úprave dotknutého ustanovenia patentového zákona.

K bodu 37. 
Navrhuje sa štylistická úprava, a to v súvislosti s formuláciou použitou v § 52 ods. 5.

K bodu 38. 
Navrhuje sa vypustenie slova „zverejnenej“ z ustanovenia § 52 odsek 8 patentového zákona;  toto ustanovenie bolo pri tvorbe patentového zákona prevzaté z článku 122 ods. 6 Dohovoru o udeľovaní európskych patentov (Európsky patentový dohovor) (Oznámenie ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky č. 376/2002 Z.z.) . Čl. 122 ods. 6 EPD však hovorí o využívaní vynálezu, ktorý bol predmetom európskej patentovej prihlášky (čiže zverejnenie alebo nezverejnenie prihlášky nie je relevantné) alebo európskeho patentu. Z uvedeného dôvodu navrhovateľ pristupuje k vypusteniu dotknutého slova „zverejnenej“, ktoré nemá oporu v znení čl. 122 ods. 6 EPD, z predmetného ustanovenia patentového zákona.
Navrhuje sa aj štylistická úprava – vypustenie slova „naďalej“.

K bodu 39. 
S účinnosťou od 1.3.2007 bol zákonom č. 84/2007 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 618/2003 Z.z. o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom (autorský zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov novelizovaný aj patentový zákon.
Navrhuje sa  legislatívno – technická úprava; keďže uvedenou novelizáciou bol do  § 79 vložený nový odsek a označenie nasledujúcich  odsekov sa zmenilo, je v tejto súvislosti  potrebné aktualizovať aj odkaz v § 55 ods. 3 písm. b).

K bodu 40.
Predmetné ustanovenie sa navrhuje ako obsolentné vypustiť, pretože poplatok za podanie riadneho opravného prostriedku, t. j. rozkladu proti rozhodnutiu úradu – položka  215 písm. b) sadzobníka správnych poplatkov bola s účinnosťou od 1.1.2004 zákonom č. 583/2003, ktorým sa mení a dopĺňa zákon NR SR č. 145/1995 Z. z. o  správnych poplatkoch v znení neskorších predpisov zo sadzobníka správnych poplatkov vypustená.

K bodu 41.
Následkom nepredloženia medzinárodnej PCT prihlášky úradu v lehote 31 mesiacov od vzniku práva prednosti, je priznanie práva prednosti v súlade s § 36 ods. 1 písm. a) patentového zákona, t.j. priznanie práva prednosti ku dňu podania prihlášky.

K bodu 42. 
V súvislosti s navrhovanými zmenami v § 11 patentového zákona je nevyhnutné zmeniť aj použitý odkaz. 

K bodu 43. 
Navrhovaná zmena sa dotýka vykonávania Dohovoru o udeľovaní európskych patentov (EPD). V zmysle článku 67 EPD odo dňa zverejnenia poskytuje európska patentová prihláška prihlasovateľovi v zmluvných štátoch určených vo zverejnenej prihláške prechodnú ochranu podľa článku 64 EPD. V zmysle § 60 ods. 3 patentového zákona sa teda dňom sprístupnenia prekladu patentových nárokov verejnosti  prihlasovateľovi európskej patentovej prihlášky priznávajú rovnaké práva ako prihlasovateľovi podľa patentového zákona. Odkaz použitý v uvedenom ustanovení patentového zákona však rozsah práv priznaných prihlasovateľovi európskej patentovej prihlášky bezdôvodne obmedzuje; preto navrhovateľ pristupuje k jeho vypustení.

K bodu 44. 
Navrhovaná zmena vyplýva a je v súlade  so znením článku 67 ods. 4 Európskeho patentového dohovoru (EPD). Upravuje sa vzťah účinku späťvzatia určenia pre Slovenskú republiku, t. j.  procesného úkonu pred Európskym patentovým úradom, vo vzťahu k účinkom na území Slovenskej republiky.

K bodu 45. 
Navrhuje sa vypustenie nesprávneho odkazu na § 51 ods. 5.

K bodom 46. a 47.
V štvrtej časti patentového zákona nazvanej Vykonávanie Európskeho patentového dohovoru sa navrhujú zmeny  vyplývajúce zo znenia Revízie znenia textu Dohovoru o udeľovaní európskych patentov (Európsky patentový dohovor), ktorá bola uzavretá 29.11.2000 v Mníchove.
Národná rada SR vyslovila súhlas s Dohovorom o udeľovaní európskych patentov (Európsky patentový dohovor) ako aj s predmetnou revíziou (označovanou aj ako EPD 2000) uznesením č. 1920 z 15.2. 2002 a súčasne rozhodla, že ide o dohovor a revíziu dohovoru podľa čl. 7 ods. 5 Ústavy SR, ktoré majú prednosť pred zákonmi SR. Prezident SR podpísal listiny o prístupe SR k dohovoru a revízii dohovoru 22.3.2002. (viď Oznámenie Ministerstva zahraničných vecí SR č. 376/2002 Z.z.)
Revidované znenie EPD, t. j. EPD 2000 vstúpi do platnosti v zmysle článku 8 Revízneho aktu 13. decembra 2007.
Navrhované zmeny patentového zákona sú odrazom zmien vyplývajúcich z EPD 2000.

K bodu 48. 
Ustanovenie týkajúce sa zmeny európskej patentovej prihlášky na národnú prihlášku úžitkového vzoru systematicky spadá do oblasti úpravy úžitkových vzorov, preto navrhovateľ pristúpil k jeho vypusteniu z patentového zákona a predmetnú úpravu zaradil do návrhu zákona o úžitkových vzoroch (§ 36 návrhu).

K bodu 49. 
V ustanovení upravujúcom procesný postup úradu v prípade splnenia všetkých požadovaných podmienok pre udelenie európskeho patentu je nevyhnutné doplniť odkaz aj na podmienku podľa § 63 odseku 3, pretože majiteľ európskeho patentu má možnosť predložiť preklad európskeho patentového spisu v dodatočnej lehote podľa § 63 ods. 3.

K bodu 50. 
Po oznámení o udelení európskeho patentu v európskom patentovom vestníku úrad pristúpi k zápisu európskeho patentu do registra európskych patentov, ale len za splnenia podmienok ustanovených § 63 ods. 2 alebo 3, t. j. majiteľ európskeho patentu je povinný na zaplatenie poplatku za zverejnenie, oznámenie adresy na doručovanie na území SR a na predloženie prekladu patentového spisu do slovenského jazyka v určenej  eventuálne aj dodatočnej lehote. V tomto zmysle je nevyhnutné doplniť ustanovenie § 63 ods. 7 patentového zákona.

K bodom 51. – 57.
Navrhuje sa zosúladenie terminológie použitej v štvrtej časti  patentového zákona, ktorá sa týka vykonávania Európskeho patentového dohovoru, s oficiálnym prekladom tohto dohovoru uverejneným v Zbierke zákonov.
V bode 54. sa navyše navrhuje zmena súvisiaca s EPD 2000, ktoré vstúpi do platnosti 13. decembra 2007. (viď odôvodnenie k bodom 46. a 47.).

K bodu 58.
 S účinnosťou od 1.3.2007 bol zákonom č. 84/2007 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 618/2003 Z.z. o autorskom práve a právach súvisiacich s autorským právom (autorský zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov novelizovaný aj patentový zákon.
Navrhuje sa  legislatívno – technická úprava; keďže uvedenou novelizáciou bol do  § 79 vložený nový odsek a označenie nasledujúcich  odsekov sa zmenilo, je v tejto súvislosti  potrebné aktualizovať v celom texte patentového zákona odkaz na § 79 ods. 9 (platné znenie patentového zákona).

K bodu 59.
Navrhuje sa doplnenie prílohy k patentovému zákonu (tzv. transpozičnej prílohy) o smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2004/27/ES z 31. marca 2004, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2001/83/ES o právnych predpisoch spoločenstva týkajúcich sa liekov na humánne použitie, a to z dôvodu, že do  návrhu zákona sa v čl. III bod 9. Premieta časť znenia bodu 8. článku 1 tejto smernice (konkrétne ide o nasledujúce ustanovenie smernice: „Realizácia potrebných štúdií a skúšok na účely uplatnenia odsekov 1, 2, 3 a 4 a splnenie následných praktických požadaviek sa nepokladá za porušenie patentových práv alebo dodatočných ochranných osvedčení.“).

K článku IV:
Navrhuje sa účinnosť zákona 1. januára 2008.