Predkladacia správa

Medzinárodný dohovor o regulácii lovu veľrýb (ďalej len „dohovor“) bol podpísaný vo Washingtone 2. 12. 1946. Dohovor nadviazal na medzinárodné dohovory z 30-tych rokov - na Dohovor o regulácii lovu veľrýb (Convention for the Regulation of Whaling) z roku 1931 a hlavne na Medzinárodnú dohodu o regulácii lovu veľrýb (International Agreement for the Regulation of Whaling) z roku 1937 podpísanú v Londýne, ktoré vznikli ako reakcia na znížený stav veľrýb v dôsledku rozvoja harpúnového lovu veľrýb. 
Dohovor vstúpil do platnosti v roku 1948, v roku 1956 bol text doplnený Protokolom zmien a doplnkov. Depozitárom dohovoru je vláda Spojených štátov amerických.
Cieľom dohovoru je ochrana veľrýb, ktorá by umožnila riadny rozvoj veľrybárskeho priemyslu.
Vlády, ktoré sú zmluvnými stranami dohovoru, uznávajú, že veľrybotvaré cicavce - kitovce predstavujú prírodné bohatstvo, ktoré je potrebné zachovať budúcim generáciám. V minulosti boli tieto morské cicavce lovené neudržateľným spôsobom, čo spôsobilo ich ohrozenie do takej miery, že je potrebné ich chrániť pred pokračujúcim nadmerným lovom. Dohovor predpokladá, že náležité obhospodarovanie kitovcov prispeje k rastu ich populácií, čo umožní zväčšiť ich lovené počty. Veľrybárstvo je potrebné nasmerovať na tie druhy kitovcov, ktoré vydržia exploatáciu, a dočasne neloviť tie druhy, ktorých populácie boli zdecimované. Dohovor bol uzavretý kvôli náležitej ochrane populácií týchto cicavcov, čo by umožnilo správny rozvoj veľrybárskeho priemyslu. Tento dvojitý cieľ však dnes vytvoril z dohovoru miesto stretu medzi zástancami ochrany kitovcov a propagátormi veľrybárstva.  	Dohovor pozostáva z dvoch záväzných častí, samotného textu, ktorý definuje pravidlá, podľa ktorých pracuje Medzinárodná veľrybárska komisia (International Whaling Commission - IWC) a Plánu aktivít, ktorý upravuje ochranu a využívanie zdrojov kitovcov. Komisia je tvorená zástupcami zmluvných vlád (jeden zástupca z každej zmluvnej vlády), jej stály sekretariát sídli v Cambridge, VB.
Finančné pravidlá komisie vyžadujú od zmluvných vlád platenie ročných členských príspevkov. Pre Slovenskú republiku predstavuje členský príspevok sumu 15 750 libier, t. j. cca 945 000 Sk.
Dohovor je v súlade s čl. 7 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky medzinárodnou zmluvou prezidentskej povahy a podľa čl. 7 ods. 5 Ústavy SR nebude mať prednosť pre zákonmi. 
Prístup Slovenskej republiky k dohovoru podporí snahy o zachovanie nenahraditeľných prvkov ekosystémov v medzinárodnom meradle a je v súlade s našou zahraničnou environmentálnou politikou. Existujúca právna úprava SR postačuje na vykonávanie záväzkov dohovoru a nie je potrebné prijímať osobitný zákon.