7. Deti, mládež a voľný čas

Voľný čas ako výrazný fenomén života vyspelých krajín je zároveň jedným z dôležitých problémov týchto krajín. Významne vstupuje do vývoja spoločnosti, napr. štruktúrou zamestnanosti, modelom rodinného života či vznikom tzv. priemyslu voľného času. Voľný čas, ktorý by mal byť (okrem iného) priestorom na rozvoj a kultiváciu osobnosti, v značnej časti mladej populácie sa stáva  priestorom podmieňujúcim vznik rôznych sociálno-patologických javov. Preto ak spoločnosť zabezpečí kvalitné využívanie voľného času detí a mládeže, urýchli tým rozvoj všeobecných a špecifických schopností mladej generácie a potlačí tým rozvoj negatívnych sociálnych javov. Vo sfére voľného času sa rozhoduje aj o rozvoji talentu mladého človeka, naplnení jeho potrieb a záujmov a na druhej strane sa tlmia tendencie k negatívnemu sociálnemu vývoju. Spoločnosť zatiaľ neakceptuje efektivitu a produktivitu potenciálu mladej generácie získanej voľnočasovými aktivitami a nedoceňuje prostriedky ušetrené na následnej kriminalite a narkománii a zatiaľ plne neuznáva ekonomický význam kvalitného využívania voľného času mladej generácie. Sféra voľného času môže pritom do určitej miery kompenzovať aj niektoré nedostatky školského systému.
Voľný čas sa v zmysle sociologických kritérií považuje za čas, v ktorom si jednotlivec na základe svojich postojov, záujmov a potrieb volí určitú činnosť. Je to tá časť mimopracovného, mimoškolského času, ktorá zostáva po naplnení individuálnych fyziologických  a sociálnych  potrieb. Aktivity detí a mládeže vo voľnom čase majú svoje špecifiká, ktoré sa reflektujú v zdravotno-hygienickej, formatívno-výchovnej, sebarealizačnej, socializačnej, relaxačnej a v preventívnej funkcii. V súčasnom období z uvedených funkcií  vystupuje do popredia najmä relaxačno-oddychová funkcia.   
Pre voľný čas detí a mládeže je charakteristický:
•	evidentný paradox, vyplývajúci z rastúceho rozsahu voľného času dospelých a jeho stabilizácie u mládeže, neustále zvyšovanie vecných a časových nárokov na predĺženie školskej dochádzky, počtu vyučovacích hodín, predmetov, direktívne zásahy rodičov a pod.;
•	demokratizácia voľného času, čo umožňuje vytvárať relatívne rovnaké šance pre každého mladého človeka;
•	úsilie o získanie voľného času sa presúva z extenzívnych (koľko) na intenzívne nároky (ako), vnútorná diferenciácia voľného času sa prejavuje v rozsahu, obsahu i formách aktivít;
•	komercionalizácia foriem využívania voľného času navodzuje u mnohých mladých ľudí frustráciu z atraktívnosti ponúk a obmedzených finančných možností ich saturovania, u časti mladých ľudí sa objavuje tendencia absolutizovať voľný čas ako najvyššiu hodnotu a zmysel života;
Orientácia a voľba spôsobu využívania voľného času sú limitované podmienkami prostredia i jednotlivca. Na voľný čas detí a mládeže majú okrem objektívnych celospoločenských faktorov vplyv predovšetkým rodina, štát, škola, školské a mimoškolské zariadenia, občianske združenia detí a mládeže a neformálne rovesnícke skupiny. V uvedenej štruktúre činiteľov má na využívanie voľného času vplyv čoraz výraznejšia  ponuka inštitúcií, ktoré pracujú na komerčnom princípe. 

1.	Podpora na úrovni štátnej a verejnej správy
	Vytváranie podmienok kvalitného napĺňania a uspokojovania potrieb detí a mládeže vo voľnom čase sa realizuje najmä prostredníctvom školy a školských zariadení. Slovensko je typicky vidieckou krajinou, kde takmer polovica detskej populácie žije vzdialená od možností organizovaného voľného času (centrá voľného času, domy kultúry a pod.). Pre tieto deti by sa mala stať najdostupnejšou možnosťou na využívanie voľného času škola, ktorá by mala mať najlepšie priestorové a materiálne podmienky na tieto činnosti. I popri tom je potrebné spomenúť nezanedbateľný negatívny účinok psychických bariér, zapríčinených rezonovaním zážitkov z vyučovacieho procesu, pre ktoré deti neradi zostávajú po vyučovaní v škole.  Na druhej strane školy  pri súčasnom nedostatku finančných prostriedkov  nemajú zdroje, ba ani pracovníkov na organizovanie aktivít vo voľnom čase detí v takej miere, ako si to vyžadujú potreby praxe.
	Pre úplný prehľad o situácii vo využívaní voľného času detí a mládeže spomenieme aj činnosť ďalších školských zariadení. 
	Školské kluby detí zabezpečujú pre žiakov, ktorí plnia povinnú školskú dochádzku, výchovu a vzdelávanie v čase mimo vyučovania a v čase školských prázdnin. Do tejto podoby sa pretransformovali v roku 1994, keď zrušené oddelenia školských družín na základe tried nahradil model vekovo heterogénnych záujmových skupín. V priebehu uplynulých  piatich rokov pomerne málo škôl prekonalo dovtedajší zaužívaný systém výchovy v školských družinách. Školské kluby vo všeobecnosti dostatočne neplnia svoje poslanie. Je to spôsobené            i danými podmienkami, ktoré pri súčasnom nedostatku finančných prostriedkov prakticky vytvárajú slabé možnosti na ich existenciu, ale aj skutočnosťou, že vychovávatelia si často neuvedomujú špecifiká pôsobenia vo voľnom čase detí. Školské kluby sa stali zväčša školskými zariadeniami so sociálnou funkciou, ktoré slúžia pre deti nižších ročníkov na oddych a prípravu na vyučovanie. Záujmová činnosť pre starších žiakov sa realizuje len v malej miere. Výchova vo voľnom čase v školskom klube sa vo všeobecnosti nepovažuje za rovnocennú s vyučovaním, čo sa prejavuje nielen pri plánovaní, riadení a čerpaní rozpočtu, ale v celom komplexe vzťahov tejto činnosti.
	Vytváranie podmienok a ponuky na zmysluplné využívanie voľného času detí tak v podstate ostalo okrem školy na centrách voľného času, ktoré sa stali jedným z najvýznamnejších činiteľov realizácie štátneho programu starostlivosti o deti a mládež v oblasti voľného času. Tieto centrá venujú veľkú pozornosť vyhľadávaniu a príprave talentov a integrácii detí a mládeže so špeciálnymi potrebami. V posledných rokoch sa do popredia dostala aj spoločná práca rodičov s deťmi – ako podpora rodinnej výchovy, a činnosť s deťmi a mládežou zo sociálne znevýhodneného prostredia. Centrá voľného času realizujú rôznorodé pravidelné i príležitostné aktivity v záujmových útvaroch, organizujú prázdninové podujatia   a tábory, súťaže, prehliadky a metodickú a edičnú činnosť. Preto majú najväčšie predpoklady pozitívne ovplyvňovať voľný čas detí a dospievajúcej mládeže z celého spádového územia, pričom treba poznamenať, že reálne sú dostupné iba malému percentu mladej populácie, ktorá žije v mestách, kde sú centrá zriadené (v roku 2000 ich pracovalo 126). Tým narastá počet detí a mládeže, ktorí majú zníženú možnosť zmysluplne využívať svoj voľný čas. Čiastočne sa to rieši zriaďovaním školských stredísk záujmovej činnosti, ktoré zabezpečujú rozvíjanie a organizovanie oddychu, činnosti žiakov základných a stredných škôl v ich voľnom čase. Zriaďujú sa  od roku 1995  a v súčasnosti ich pracuje 15, z toho 3 cirkevné. 	Nemalú pozornosť využívaniu voľného času detí a mládeže by mali venovať obce a to zriaďovaním verejných ihrísk, športových areálov, využívaním spoločenských a kultúrnych  zariadení a najmä organizovaním neformálnych a atraktívnych podujatí. Žiaľ, obce v regiónoch SR venujú vytváraniu podmienok na aktívne využívanie voľného času detí a mládeže nedostatočnú alebo takmer nijakú pozornosť. V tejto súvislosti treba upozorniť na deficit legislatívnych noriem, ako aj na nedostatočné rozdelenie finančných prostriedkov z rozpočtu obcí na ovplyvňovanie voľného času detí a mládeže.
Významnú úlohu v ovplyvňovaní voľného času detí a mládeže majú kultúrne zariadenia. Ich poslaním je napomáhať znižovanie negramotnosti, poskytovanie príležitostí na vzdelávanie pre všetky deti a mládež bez ohľadu na ich pohlavie  a prostredie, z ktorého vyšli. Pri napĺňaní týchto úloh plnia dôležitú funkciu knižnice. Na Slovensku existuje špecializovaná verejná knižnica pre deti a mládež do 15 rokov v Košiciach, okrem toho pri jednotlivých verejných knižniciach sú oddelenia pre deti a pri školách existujú školské knižnice. Osobitnú funkciu v tomto smere má Univerzitná knižnica v Bratislave, ktorá venuje pozornosť plneniu vládnych programov a medzinárodných dohovorov v rámci OSN, UNESCO a  EÚ. 
Medzi kultúrne zariadenia, ktoré podporujú efektívne využívanie voľného času detí a mládeže, patria múzeá a galérie. Popri rôznorodých aktivitách, ako sú prednášky, besedy, multimediálne prezentácie, náučno-zábavné programy a pod., ktoré uskutočňujú tieto inštitúcie, pozornosť si zaslúžia aj produkty kultúrneho turizmu realizované v hradných múzeách. Návštevnosť podujatí organizovaných týmito inštitúciami je pomerne vysoká, podľa podkladových materiálov Ministerstva kultúry SR až 70 % návštevníkov tvoria predovšetkým mladí ľudia. Slovenská národná galéria realizuje množstvo akcií určených pre školy všetkých stupňov. V tomto roku bola zriadená v priestoroch SNG tvorivá dielňa pre deti školského a predškolského veku.
Vo výchovno-vzdelávacom procese, ako aj pri využívaní voľného času detí a mládeže má dôležité poslanie ÚĽUV, ktorý poskytuje možnosti vzdelávania a využitia voľného času v oblasti tradičnej výroby a remesiel. ÚĽUV formou krátkodobých a dlhodobých kurzov umožňuje deťom a mládeži zoznámiť sa s tradičnými výrobnými technikami v rôznych remeselníckych dielňach (drotárskej, hrnčiarskej, rezbárskej, košikárskej a tkáčskej), čo im umožňuje naučiť sa pracovať s príslušným náradím a zároveň pozorovať remeselníkov pri ich tvorivej práci. Zaujímavé pre deti a mládež sú tzv. prezentačné akcie pozostávajúce z prehliadky dielní a z výučby niektorej výrobnej techniky. Takéto akcie ÚĽUV usporadúva nielen pre domácich, ale aj zahraničných študentov.
Na efektívnom využívaní voľného času detí a mládeže sa v značnej miere podieľa aj Slovenská ústredná hvezdáreň. K jej najzaujímavejším akciám určeným pre deti a mládež patrí výtvarná súťaž Vesmír očami detí, pričom v školskom roku 1997/1998 sa uskutočnil už jej 13. ročník. 
Nezastupiteľné miesto v oblasti využívania voľného času detí a mládeže majú divadlá, hudobné telesá, Slovenský filmový ústav, Slovenské centrum dizajnu, Národné osvetové centrum a množstvo projektov medzinárodného domu umenia pre deti – Bibiany.

2.	Podpora na úrovni neštátnych subjektov
	U mladých ľudí celkovo prevláda nízka organizovanosť v detských a mládežníckych organizáciách. Tento stav je spôsobený, ako sa už konštatovalo, nie celkom vyhovujúcou činnosťou organizácií, nedostatočnými materiálno-technickými a priestorovými podmienkami, relatívne slabou informovanosťou detí a mládeže, ako aj faktom, že obsah ich činnosti nie vždy zohľadňuje potreby a záujmy mladých ľudí. Na druhej strane značná časť mladej populácie neprejavuje záujem o akúkoľvek organizovanosť. 
Z hľadiska mozaiky predstavujú občianske združenia detí a mládeže a nadácie v SR nasledujúce typy: spoločensko-politické, konfesionálne, stavovské a profesionálne, všeobecné, zamerané na výchovno-vzdelávaciu a odbornú činnosť, záujmové, charitatívne a nadačné. V členskej základni občianskych združení detí a mládeže najvyššie percento predstavujú mladí ľudia vo veku 15 – 26 rokov (51,3 %), ďalej deti do 15 rokov (40,7 %) a členovia nad 26 rokov (8,0 %). Hlbšou analýzou podľa jednotlivých vekových kategórií sa zistilo, že najviac detí do 15 rokov majú v členskej základni občianske združenia zamerané na výchovno-vzdelávaciu a odbornú činnosť. Veková kategória mládeže od 15 do 26 rokov je základom pre väčšinu združení a výrazne sa prejavuje najmä v záujmových združeniach. 
	Činnosť občianskych združení detí a mládeže zabezpečuje t. č. 279 platených pracovníkov, z toho 142 pracovníkov na plný a 137 na čiastočný pracovný úväzok. Pedagogické vzdelanie má len 26 pracovníkov. Dobrovoľných pracovníkov pracuje v občianskych združeniach 7 629, pričom prevahu majú ženy. 
	V rámci občianskych združení detí a mládeže vyvíja činnosť 2 356 záujmových útvarov s počtom členov 59 290.
	Najčastejším motívom vstupu mladých ľudí do občianskych združení je túžba po priateľstve, úprimných vzťahoch, radosť zo zábavy a pohybu, možnosť rozvíjať svoje potreby, záujmy a talent, ale i možnosť prevencie negatívnym sociálnym javom. Iba v malom počte združení sa naša mládež organizuje na základe politického presvedčenia alebo úsilia podnikať a zarábať. 
	Všetky združenia mládeže s výnimkou spoločensko-politických nevnímajú politické presvedčenie ako významný  determinujúci prvok mládežníckeho združovania. Zrejme to nie je nedostatok politickej kultúry, ale skôr pochybnosti, či proklamované politické presvedčenie nie je len formálnym znakom bez hlbšieho prežívania a pochopenia. Súdržnosť, vnútorné spojenectvo ľudí vytvorené len na národnom alebo politickom princípe polarizuje mládež a vedie k tomu, že sa spoločenský a politický život vníma zúžene, len ako boj o moc a nie ako spoločné, vzájomne kontrolované úsilie o demokratické fungovanie spoločnosti. Vo všetkých združeniach je dôležitým prameňom súdržnosti a blízkosti radosť zo zábavy a pohybu, pričom až nadmieru absentuje túžba podnikať a zarábať. 
	Sieť mládežníckych združení na Slovensku vcelku predstavuje svojím vnútorným smerovaním rôznorodé psychosociálne prostredie a vonkajším správaním odlišné aktivity, ktoré umožňujú mladým ľuďom využívať slobodu rozhodovania a dobrovoľne, v súlade so svojimi potrebami participovať na riešení problémov v príslušnom združení. Aj keď s problémami, predsa sa vytvára rôznofarebná sieť združení. Mladí ľudia sa môžu v nich identifikovať s myšlienkovými, emocionálnymi cieľovými posolstvami, ktorých sú nositeľmi.
	Hoci po roku 1989 vstúpila do oblasti voľného času zvýšená aktivita neštátnej sféry, ponúkané a využívané možnosti nedosahujú predchádzajúci rozsah a často ani úroveň. Je to spôsobené najmä ekonomickým oslabením a nízkymi štátnymi dotáciami do rezortu školstva. Problémom je i  nedocenenie práce s deťmi a dospievajúcou mládežou vo voľnom čase, pričom je známe, že ak štát šetrí prostriedky na neformálnu a záujmovú výchovu, musí oveľa viac investovať do represívnej sféry a prevýchovy.
Na ovplyvňovaní voľného času detí a mládeže sa významne podieľajú náboženské spoločnosti, rehole a jednotlivé cirkvi. Svoju činnosť uskutočňujú rôznorodými formami práce, ktorá má pravidelný a aj príležitostný charakter. V podstate je zameraná na spájanie aktívneho využívania voľného času so šírením náboženských ideí, humanity, výchovy a vzdelávania v náboženskom duchu, na charitatívnu činnosť, zábavné a rekreačné aktivity. 
	
Využívanie voľného času
Nevyhnutným predpokladom spoločenskej intervencie je poznanie reálnej situácie v oblasti využívania voľného času. 
Čas určený na realizáciu – voľný čas je dôležitou dimenziou v živote každého človeka. Možnosť správneho využívania voľného času je pre jednotlivca natoľko dôležitá, že mnohí mladí ľudia (19,85 %) ju považujú za jednu z najdôležitejších životných hodnôt. Význam voľného času v súčasnosti neustále narastá, je samostatnou oblasťou života človeka, ktorý si vytvára reálny priestor na sebarealizáciu. Sféra voľného času detí a mládeže a jeho obsahové naplnenie má dôležitý význam pre celoživotnú orientáciu človeka. Takmer polovica mladých ľudí zastáva názor, že má dostatok voľného času na realizáciu svojich záujmov a potrieb (46,2 %) a 40,4 % pociťuje nedostatok voľného času. Každý desiaty mladý človek má veľa voľného času a často dokonca nevie, čo s ním urobiť a 2,6 % sa domnieva, že nemá voľný čas vôbec.
Porovnávaním  údajov za obdobie niekoľkých rokov sa zistilo, že zatiaľ čo  pocit dostatku voľného času prejavuje klesajúcu tendenciu (v roku 1997 – 50,0 %, 1998 – 47,9 % a v roku 2000 – 46,2 %), u mladých ľudí vzrastá pocit nedostatku voľného času (v roku 1997 – 36,2 %, 1998 – 39,9 %, 2000 – 40,4 %). Zároveň sa prehlbujú kontrasty v disponovaní s voľným časom – pribúdajú jednotlivci frustrovaní nedostatkom voľného času, ale aj takí, ktorí majú nadbytok voľného času a nevedia, čo s ním. To prináša so sebou množstvo problémov a tendencie k negatívnemu sociálnemu správaniu. Ak spoločnosť zabezpečí kvalitné využívanie voľného času mladých ľudí, urýchli tým rozvoj ich všeobecných a špecifických schopností a potlačí rozvoj negatívnych čŕt vyúsťujúcich do kriminality, narkománie, prostitúcie a pod. Z výskumov vyplýva, že negatívnym vplyvom podliehajú ľahšie mladí ľudia, ktorí nemajú nijaké konkrétne  životné ciele, žijú zo dňa na deň, majú slabú záujmovú orientáciu a nadbytok voľného času, ktorý nevedia alebo nemajú možnosť zmysluplne využiť.
Nedostatok voľného času najviac pociťujú respondenti najvyššej vekovej kategórie 22 – 26-roční a nadbytok zas mladí ľudia vo veku 15 – 17 rokov a to vo väčšej miere chlapci (64,5 %) ako dievčatá (35,3 %). Zatiaľ čo staršia veková skupina mladých ľudí inklinuje k pocitu nedostatku voľného času, najmladšia skupina respondentov sa domnieva, že má veľa voľného času a často nevie, ako ho využiť. Hodnota voľného času a jeho adekvátne racionálne využívanie spočíva predovšetkým v možnosti rozvoja osobnosti. Človek je do značnej miery takým, akým ho robí práve spôsob využívania voľného času. 
Spôsob využívania voľného času mladých ľudí opisuje tabuľka, kde mean = priemerná hodnota vyjadruje frekvenciu, častosť realizácie aktivity (1 – často, 2 – občas, 3 – vôbec).

Činnosti voľného času 	Mean	
1.	počúvanie rozhlasu, hudby                         	1,40	
2.	kontakty v rodine                                      	1,43	
3.	sledovanie televízie, videa                          	1,49	
4.	stretnutia s priateľom, priateľkou, vo dvojici 	1,58	
5.	stretávania v partiách,  s rovesníkmi         	1,65	
6.	čítanie novín a časopisov                            	1,66	
7.	aktívny športový pohyb                              	2,05	
8.	pasívny oddych,  leňošenie                      	1,88	
9.	čítanie kníh                                                  	2,02	
10.	návšteva kaviarní a pohostinstiev             	2,03	
11.	manuálna práca 	1,85	
12.	využívanie počítača, programy a hry        	2,11	
13.	návštevy kultúrnych podujatí (kiná, divadlá,  koncerty)	2,13	
14.	návšteva diskoték, herní                            	2,13	
15.	účasť na bohoslužbách, návšteva kostola  	2,15	
16.	návšteva športových podujatí                      	2,18	
17.	iné	2,20	
18.	neformálna záujmová činnosť                  	2,32	
19.	aktívna záujmová činnosť                           	2,37	
20.	verejnoprospešná činnosť, ekológia           	2,68	

Počúvanie hudby, sledovanie televízie a čítanie novín a časopisov sú pre mladých ľudí najčastejšie formy relaxácie a vypĺňania voľného času. Mladí ľudia sa im venujú často a podľa poradia sú najfrekventovanejšími aktivitami vo voľnom čase.
	Obdobie mladosti je obdobím nadväzovania priateľských a partnerských vzťahov. Táto skutočnosť sa odráža aj v spôsobe využívania voľného času. Kontakty v rodine, stretnutia  s priateľkou, resp. priateľom vo dvojici sa objavujú medzi najčastejšími formami využívania voľného času. Za nimi nasleduje stretávanie sa v rovesníckych neformálnych skupinách, partiách. Významným faktorom, ktorý v hlavnej miere určuje kvalitu využívania voľného času, sú záujmy mladých ľudí. Veď pestovanie záujmov, záľub nie je len zdrojom aktívneho využívania voľného času, zdrojom poučenia, zážitkov a podnetov, ale aj prameňom rozvoja a utvárania hodnotového systému. Ako prvá z aktívnych foriem využívania voľného času sa objavuje manuálna práca (ručné práce, domáce majstrovanie, práca v záhrade). Aktívna záujmová činnosť je u mladých ľudí zastúpená len príležitostne, prípadne vôbec nie. Pravidelne sa mladí ľudia venujú záujmovej činnosti v 13,0 %, 36,9 % ju realizuje príležitostne a polovica z nich sa záujmovej činnosti nevenuje vôbec. Príčin tohto stavu je viac. Počnúc od nezáujmu mladých ľudí o záujmovú činnosť o aktívne využívanie voľného času až po problém zvýšenej finančnej náročnosti pravidelnej záujmovej činnosti či neschopnosti mladých ľudí efektívne využiť ponúkané možnosti využívania voľného času. Mnohé empirické výskumy dokazujú, že deti a mládež často nebývajú primeraným spôsobom oslovované nositeľmi aktivít vo voľnom čase, možnosti a ponuky nepoznajú alebo sa v nich zle orientujú.
	Dôležitú úlohu v životnom štýle mladého človeka zohráva aktívny športový pohyb. Väčšina mladých ľudí (45,1 %) sa venuje aktívnemu športu príležitostne, 24,9 % pravidelne a 30,0 % skúmaných mladých ľudí uviedlo, že sa aktívnemu športu nevenuje vôbec. Ak sledujeme pravidelnosť v realizovaní niektorého z druhov športu, zistíme, že 64,4 % sa pravidelnej športovej činnosti nevenuje. Z tých, ktorí sa pravidelnému športu  venujú, je 6,0 % mladých ľudí zameraných na atletiku, 12,1 %  na vodné športy, 34,7 % na loptové hry, 20,6 % na turistiku, cyklistiku a kolieskové korčule, 6 % opýtaných sa venuje zimným športom, 1 % bojovým umeniam, 4,8 % pravidelne navštevuje fitnes, prípadne pestuje kulturistiku, a 0,3 % pravidelne hrá tenis, stolný tenis, resp. squash.
Najhomogénnejšia je mládež v počúvaní rozhlasu a hudby a v sledovaní televízie a videa. Mládež vo veku 15 – 17 rokov sa od celku mladej generácie odlišuje vyššou frekvenciou počúvania hudby, návštev kultúrnych podujatí, najmä kín, ale aj kontaktov v rodine a stretávania sa v partiách rovesníkov. Pri starších vekových skupinách mládeže sa zvyšuje frekvencia stretávania sa s priateľom, priateľkou vo dvojici, ako aj návšteva pohostinstiev.
Dostupné pramene potvrdzujú, že  v spôsobe využívania voľného času existuje medzi mladými ľuďmi rôznych európskych krajín výrazná zhoda. Mladí ľudia preferujú najmä stretnutia s priateľmi, počúvanie hudby, sledovanie televízie, prácu s počítačom a čítanie, ktoré patria medzi najčastejšie formy relaxácie vo voľnom čase. Veľkú dôležitosť pripisujú aj športovej aktivite napr. 86 % chlapcov a 80 % dievčat vo Francúzsku. Vo Švajčiarsku je až 50 % 15 – 19 ročných mladých ľudí členmi športových združení. V priebehu dospievania však záujem upadá, a to najmä u dievčat, a tak vo väčšine aktivít dominujú chlapci.	
Všeobecná zhoda medzi výskumníkmi dokazuje, že účasť mladých ľudí na činnosti dobrovoľných organizácií a verejnoprospešnej práci nepredstavuje hlavnú formu aktivity vo voľnom čase. Verejnoprospešnej činnosti sa mladí ľudia venujú najmenej zo všetkých svojich aktivít. Z uvedeného dôvodu aj podiel mladých ľudí na verejnom živote spoločnosti a úsilie o riešenie problémov v mieste bydliska je zanedbateľné. Až takmer 85 % mladých ľudí sa nepodieľa na verejnom živote. Najväčšiu účasť na verejnom živote prejavujú mladí ľudia aktivitou na konkrétnych akciách v mieste bydliska (8,6 %). 2,4 % opýtaných vykonáva verejnú funkciu v obci a 1,9 % sa podieľa na verejnom živote prostredníctvom mládežníckej, resp. politickej strany, ktorej je členom.
	Členstvo detí a mládeže v mládežníckej organizácii, resp. v záujmovom združení, predstavuje 7,6 %. Až 92,6 % mladých ľudí nie je členom žiadneho občianskeho združenia. Výpovede o príčinách dokazujú, že 35 % sa nezaujíma o prácu detských a mládežníckych organizácií a záujmových združení, 24,6 % nenašlo organizáciu, ktorej činnosť je zaujímavá  a podnetná. Každý piaty mladý človek udáva, že v mieste bydliska nepôsobí mládežnícke združenie, prípadne nevie o jeho existencii. Pre 12,0 % mladých ľudí je hlavnou príčinou nedostatok voľného času.

Zariadenia, ktoré zabezpečujú výchovu a vzdelávanie mimo vyučovania, majú za cieľ orientovať deti a mládež na hodnotné záujmy, rozvíjať ich schopnosti i vedomosti a zároveň zabezpečujú aj výchovnú a socializačnú pomoc zamestnaným rodičom. Ďalšou formou sú zariadenia, ktoré zabezpečujú rozvoj záujmov, organizovanie oddychovo-relaxačnej činnosti, podieľajú sa na formovaní návykov zmysluplného využívania voľného času. Podľa zákona sem patria školské kluby, strediská záujmovej činnosti, centrá voľného času a domovy mládeže.
Pred rokom 1989 takmer 80 % detí a mládeže sa zapájalo do organizovanej záujmovej činnosti vo voľnom čase prostredníctvom PO SZM a SZM, školských družín a klubov, telovýchovných organizácií, domov pionierov a  mládeže, staníc mladých turistov, prírodovedcov a technikov, ľudových škôl umenia a pod. Na Slovensku bola vybudovaná pomerne ucelená sieť domov pionierov a mládeže, ktoré sa významnou mierou podieľali na tvorivom napĺňaní voľného času mladých ľudí a na vyhľadávaní a ďalšom vzdelávaní talentov vo všetkých oblastiach záujmovej činnosti. Táto činnosť bola pomerne bohato dotovaná štátom. Po roku 1989 došlo v priamej nadväznosti na spoločensko-politické zmeny aj k zmenám v oblasti práce s deťmi a mládežou. Vo voľnom čase začali  pracovať okrem štátnych aj neštátne a cirkevné organizácie. Záujem týchto organizácií je skôr orientovaný na určitú skupinu detí  a mladých ľudí, ale nie všetky organizácie majú vypracovaný ucelený systém činnosti. K tomu  pristupujú u mnohých organizácií i problémy súvisiace s nedostatočnou priestorovou a materiálnou vybavenosťou. Počet centier voľného času  sa od roku 1991 postupne znižoval. V posledných dvoch rokoch zostáva stabilný, podobne ako počet záujmových útvarov, ktoré klesali od roku 1991 s miernym   a postupným nárastom od roku 1996 (najvyšší počet v roku 1999 = 5 814). Počet členov záujmových útvarov od roku 1990 postupne pomaly klesal a mierne vzrástol v roku 1998, pričom v tomto roku pracovalo o 12 zariadení viac ako v roku 1993 a počet členov je takmer zhodný. V priebehu posledných rokov sa nepodarilo zastaviť pokles počtu interných a externých pracovníkov, to sa však neodzrkadlilo na kvalitatívnych ani kvantitatívnych ukazovateľoch. Rozsah a množstvo záujmovej činnosti centier voľného času, nové a doplnkové aktivity sú závislé nielen od počtu pracovníkov, priestorových možností a materiálno-technického vybavenia, ale predovšetkým od finančných  prostriedkov, ktoré sa na ich činnosť uvoľňujú, ako i od pracovnej zanietenosti  profesionálnych a dobrovoľných pracovníkov.
V strediskách záujmovej činnosti v roku 1999/2000 bolo evidovaných spolu 210 záujmových útvarov, v ktorých pracovalo 3 197 členov; z nich bolo 2 546 detí do 15 rokov veku. O činnosť stredísk majú najväčší záujem deti do 15 rokov, čo tvorí zhruba 80,0 % zo všetkých členov.
Keďže voľného času detí a mládeže sa nemožno zmocniť len jeho organizovaním, ale aj jeho racionálnym využívaním, úlohou výchovy je pripraviť mládež tak, aby sa naučila cieľavedome si organizovať svoj voľný čas ako nevyhnutný predpoklad a meradlo tvorivých schopností, fyzických a psychických síl. V súlade s výchovou treba pôsobiť tak, aby sa hodnota voľného času v predstavách detí a mládeže spájala v primeranej proporcionalite s hodnotou pracovných  a mimopracovných záujmových činností.

Najzávažnejšie problémy:
•	podstatná časť populácie detí a mládeže (cca 88 %) je mimo pozitívneho formatívneho vplyvu štátnych a mimoštátnych zariadení a inštitúcií na výchovu detí a mládeže vo voľnom čase; 
•	nevhodné využívanie voľného času vo väčšej časti populácie môže nadobudnúť charakter sociálno-patologických javov;
•	neexistuje koordinácia v činnosti štátnych, regionálnych zariadení pre voľný čas detí a mládeže a občianskych združení detí a mládeže;
•	zariadenia pre voľný čas detí a mládeže nie sú rovnako dostupné populácii detí a mládeže v mestách a na vidieku;
•	nedostatočný záujem nižších článkov štátnej a verejnej správy o problematiku voľného času detí a mládeže;
•	nerovnaké spoločenské ohodnotenie profesie učiteľa, vychovávateľa, resp. odborného pracovníka v CVČ;
•	rozpory v teoretickej a praktickej príprave pracovníkov v oblasti voľného času detí          a mládeže;
•	nedostatočná podpora zakladaniu a rozvoja stredísk záujmovej činnosti detí a mládeže;
•	malá podpora zriaďovaniu a využívaniu nových športových objektov, ako aj areálov zdravia v regiónoch;

V tejto oblasti je cieľom vytvárať a zlepšovať legislatívne, ekonomické a personálne podmienky na hodnotné využívanie voľného času detí a mládeže, zabezpečiť rovnakú dostupnosť kultúrnych a výchovných zariadení, klubov, športových objektov a areálov zdravia pre deti z miest a dedín. Legislatívne umožniť školám, školským a mimoškolským zariadeniam i MVO, aby prostriedky získané z prenájmov priestorov a budov mohli vo väčšej miere využiť na organizovanie voľného času detí a mládeže. 

Deti, mládež a televízia
Priemerný adolescent počas pracovného týždňa trávi okolo dve hodiny denne sledovaním televízie. Je to tretia najfrekventovanejšia aktivita (po spaní – 8,5 hodín a vyučovaní – 6 hodín) denne. Jedným z najzávažnejších problémov je stotožňovanie sa detí a mládeže s agresívnym správaním hrdinov televíznych programov. Podľa výskumov agresívne prvky v správaní sa objavujú vo väčšine programov. Z toho v 56,8 % ide o fyzickú, 43,2 % o verbálnu, 74,1 % o nepriateľskú, bezúčelovú, 13,9 % o obranú a v 7,3 % o úžitkovú agresivitu s cieľom získať nejaké výhody. V agresívnom správaní dominuje osobnostná motivácia, menej sa objavuje politicko-rasová, sexuálna a psychická motivácia.   
Častejšie sa agresívne správanie objavuje v animovaných programoch ako v hraných. Najväčší výskyt všetkých typov agresivity je znázornený v programoch pochádzajúcich z USA.	   
Odborníci dnes nepovažujú za veľký problém samotný výskyt násilia v detských programoch. Ťažisko problému je presunuté na formu znázorňovania ako aj účel použitej agresivity. Je rozdiel ak sa agresia použije samoúčelne ako prostriedok na doplnenie scenára alebo je jej prezentácia funkčná a patrí do kontextu diela. Ak detský film hovorí o týraných ženách, tak je scéna násilia muža nad ženou funkčná. Ale ak Schwarzenegger vystrieľa polovicu obchodu, zmysel filmu sa nezmení, ak ubudne niekoľko mŕtvol zo scény.
Dôležité je, aby sa agresívne správanie bolo patrične potrestalo, a nie glorifikovalo a odmeňovalo. Pozitívny hrdina by ani nemal používať násilnícke metódy. Mal by predstavovať pozitívny model na identifikáciu dieťaťa a tým aj používať prijateľné formy správania.
Nebezpečná je tendencia zľahčovať agresivitu a jej následky, ktorá sa objavuje pomerne často v kreslených filmoch. Deti, pre ktoré je tento kreslený film urobený, ešte stále nemajú presne vymedzenú hranicu medzi fikciou a realitou, môžu ľahko uveriť tomu, že agresívne správanie nemusí mať vážne negatívne následky. 
Televízor nie je miesto, kam rodič môže dieťa odložiť. Aktívne pozeranie programov zahŕňa komunikáciu medzi dospelým a dieťaťom, vysvetľovanie, vyvodzovanie možných následkov prezentovaného správania aktérov programu, hľadanie adekvátneho riešenia prezentovanej situácie.
Televízia môže aj pozitívne vplývať na diváka. Ak recipient má dobré rodinné a sociálne zázemie, ak je dostatočne informovaný, televíziu bude používať ako zdroj zábavy, poznania a prehlbovania vedomostí. Naopak, nevhodné prostredie a nedostatok informácií prehlbujú priepasť a divák nevhodným spôsobom konzumuje televíznu produkciu.
Z uvedeného vyplýva, že štátna starostlivosť o mládež v mediálnej oblasti sa nemá koncentrovať len na zákaz a cenzúru programov, ale predovšetkým na výchovu a vzdelávanie spravodajcov, pracovníkov v mediálnej sfére, ale aj samotných divákov. Deti a mládež treba naučiť samostatnému výberu programov a hlavne vlastnému spracovaniu prijatého obsahu a to tak, aby z neho dostali najviac pozitívnych podnetov na osobný rast. Deti a mládež správy sledujú (často len preto, že sú v tom momente pri rodičoch, ktorí pozerajú). Preto netreba podceňovať ich všímavosť a schopnosť pochopiť prezentovaný obsah. Primeraný komentár dospelého, ako aj diskusia o tom, čo práve videli, by mohla ujasniť dieťaťu danú situáciu. Bezpečie rodinného zázemia môže podnietiť prirodzenú empatiu a záujem o iných, ktorí trpia. 
Osobitným problémom je znázorňovanie faktov, ktoré majú agresívnu povahu v spravodajských reláciách. Spravodajské relácie sa čoraz častejšie stávajú javiskom krutých a agresívnych činov. Osobitne komerčné televízie sú náchylné zobrazovať agresívne činy do podrobnosti (krvavé telá, rozbúrané domy, plačúce detí...). Účinky týchto programov sa znásobujú práve preto, že nejde o fikciu režiséra, ale o udalosti, ktoré sa stali konkrétnym ľuďom v reálnom čase. Už samotný fakt, že tieto programy sa vysielajú pred 22. Hodinou, upozorňuje, že sú mládeži prístupné. 
Televízne noviny predstavujú súhrn udalostí, ktoré sa udiali počas dňa a usilujú sa odzrkadliť realitu nielen jednej lokality, ale aj celého sveta. Práve preto častý výskyt násilia v TV správach, zdôrazňovanie katastrofických udalostí, zábery z vojnových konfliktov navodzujú dojem, že agresivita je bežnou formou správania.
Množstvo týchto informácií znižuje citlivosť diváka. Tieto informácie sú také zhustené a nasledujú po sebe, že človek nemá čas na to, aby ich dostatočne spracoval a prežil v plnej miere, a preto nie je schopný vcítiť sa do situácie postihnutého aktéra. Porušovanie etických pravidiel pri znázorňovaní obetí nie je novinkou. 
Ďalším problémom pri znázorňovaní násilia v spravodajstve je, že vinník často nie je potrestaný. Krádeži, vražde je venované viac vysielacieho času ako faktu, že páchateľa chytili a odsúdili. Práve prezentácia nepotrestaného násilia môže poskytovať nevhodný model  správania dospievajúcich, ako dosiahnuť určitý cieľ.  
Spravodajské relácie ďalej môžu poskytovať neúplné a skreslené fakty o iných krajinách a národoch žijúcich v nich. Keďže divák nemá možnosť si tieto fakty overiť priamo a empiricky, prijíma ich ako pravdivé. Takto sa môže podnecovať xenofóbia, nacionalizmus, rasizmus a politická nenávisť.  
Osobitným problémom médií je reklama. Deti a mládež nie sú schopné samy a v plnej miere analyzovať a posudzovať obsah vysielania, a teda ani reklamu. Predstavujú skupinu príjemcov, ktorá tvorí asi jednu tretinu spoločnosti a ktorá je chránená zákonom NR SR č. 200/1996 Z. z. o reklame § 5 Ochrana vo veku do 18 rokov.
Deti sú reklamou ľahko ovplyvniteľné. Reklama je často prezentovaná formou jednoduchého príbehu. Obsahuje nejaký problém, ktorý sa vyrieši po použití propagovaného produktu. Tvorcovia reklamy používajú aj pútavé sluchové a obrazové symboly. Pozadie je pestrofarebné a nabité rôznymi podnetmi. Deti šíria prijatý obsah medzi rovesníkmi a stávajú sa spotrebiteľmi prístupných produktov.
Reklama pre deti a mládež je problematická práve preto, že títo diváci slabšie diferencujú medzi fikciou a realitou. Nemajú dostatočné skúsenosti, aby overili výpoveď reklamy. Ich hodnotový rebríček a postoje sa formujú, takže reklama by mala byť osobitne citlivá na vývinové charakteristiky a potreby týchto recipientov.
Najčastejšie výhrady sa objavujú vo vzťahu k vytváraniu fiktívneho sveta, ktorý nepriamo vedie k presvedčeniu, že pocit uspokojenia je v pocite – mať. Mladý divák nielenže kupuje produkty, ale sa aj identifikuje so správaním postáv v reklame. Deti často vystupujú aj v reklamách pre dospelých. Až okolo 80 % divákov uvádza, že si skôr všimne reklamu, v ktorej účinkuje dieťa alebo je spracovaná formou blízkou dieťaťu (napr. ako kreslený film). Takéto reklamy vyvolávajú pocity sympatie, dôvery a ľahšie prenikajú cez obranné mechanizmy dospelých. 
Okrem monitorovania, kontroly a sankcionovania tvorcov nevhodných mediálnych obsahov pre uvedenú vekovú skupinu sa pozornosť stále viac sústreďuje na potrebu  pôsobiť na mladých divákov výchovno-pedagogicky a učiť ich, aby z ponúkaných programov vyťažili čo najviac pozitívneho. To je závažná úloha tak pre rodičov, ako aj pre výchovné a vzdelávacie inštitúcie.         

Najvážnejšie problémy

•	neprimeranosť foriem a obsahu niektorých vysielaných programov príslušným vekovým kategóriám detí a mládeže;
•	absencia pedagogiky a psychológie médií v SR na stredných a vysokých školách;
•	silné zastúpenie programov, v ktorých sa prezentujú sociálno-patologické javy (toxikománia, vraždy, násilie);
•	nízka atraktívnosť vysielaných programov zameraných na prevenciu sociálno-patologických javov;

Cieľom v tejto oblasti je zintenzívniť výchovu diváka, aby vedel vyťažiť zo sledovaných programov maximum podnetov pre vlastný osobnostný rast. V tejto súvislosti treba klásť dôraz na humanizáciu vysielaných programov. 

8.	Zdravie detí a mládeže

Koncepcia zdravotnej starostlivosti je formulovaná v koncepcii pediatrie a v koncepcii dorastového lekárstva. Podľa týchto koncepcií praktický lekár pre deti a dorast poskytuje zdravotnú starostlivosť v rozsahu určenom zákonom NR SR číslo 98/1995 Z. z. o liečebnom poriadku v znení jeho neskorších zmien a doplnkov a zmluvou s poisťovňou. Problém je v tom, že poisťovňa odmieta tieto zmluvy s lekármi pre deti a dorast uzatvárať, pretože v zákone o liečebnom poriadku nie je uložená povinnosť zabezpečovať tieto služby. 
Zdravotná starostlivosť má byť zameraná najmä na vykonávanie preventívnej starostlivosti. Súčasťou prevencie je povinné pravidelné očkovanie v SR, ktorého rozsah  určuje odborné usmernenie MZ SR a ktorého hradenie je zabezpečené zo štátneho rozpočtu. Ďalej je to starostlivosť o správnu výživu, hygienu a sledovanie optimálneho psychosomatického vývoja a aj vykonávanie zdravotnej starostlivosti u detí v kolektívnych zariadeniach, v základných a odborných školách, zabezpečenie zdravotnej starostlivosti o deti v detských domovoch, školách  v prírode a prázdninových táboroch.
Medzi základné povinnosti zdravotnej starostlivosti patrí dispenzárna starostlivosť o deti a mládež s chronickými ochoreniami. Do tejto starostlivosti sa zaraďujú deti a mládež v zmysle liečebného poriadku. Praktický lekár pre deti a dorast zabezpečuje komplexné vyšetrenie týchto detí na príslušných špecializovaných ambulanciách. Podľa ich odporúčaní realizuje úpravu režimu doma aj v zariadení, ktoré dieťa navštevuje, riadi ambulantnú liečbu                    a pravidelne vykonáva kontrolné vyšetrenia, ktoré zabezpečuje na špecializovanom pracovisku.
Praktický lekár pre deti a dorast okrem uvedených úloh sleduje aj demografické ukazovatele, hodnotí údaje o zdravotnom stave detí a vykonáva rozbory týchto údajov.
Samostatnou činnosťou praktického lekára pre deti a mládež je podpora optimálneho telesného a duševného vývoja detí zabezpečovaním priaznivých životných a pracovných  podmienok v školách pre deti a mládež a v detských domovoch Aj táto činnosť sa môže realizovať len na základe zmluvy so zdravotnou poisťovňou. Patrí sem aj zabezpečovanie dozoru a liečebno-preventívnej starostlivosti o deti v školách v prírode, táboroch a ostatných zariadeniach pre deti.
Základnou úlohou školskej zdravotnej starostlivosti je starostlivosť o detské kolektívy. Pri zabezpečovaní starostlivosti o detský kolektív pediater musí úzko spolupracovať so štátnymi zdravotnými ústavmi. Ak sa táto činnosť realizuje na základe zmluvy s poisťovňou, spočíva vo vykonávaní dozoru nad prostredím školských a mimoškolských zariadení, v kontrole a usmerňovaní zdravého spôsobu života detí a žiakov. Patrí sem aj kontrola stravovania z hľadiska dodržiavania hygienických zásad pri príprave a podávaní pokrmov a nutričnej hodnoty stravy. V spolupráci so štátnymi zdravotnými ústavmi sleduje výskyt  a priebeh infekčných ochorení, realizuje hromadné očkovanie.
Súčasťou činnosti školskej zdravotnej starostlivosti je komplexná zdravotná výchova zameraná na správnu životosprávu, osobnú hygienu, výchovu k rodičovstvu, boj proti alkoholizmu, fajčeniu a iným toxikomániám. 
V organizácii a zabezpečovaní zdravotnej starostlivosti o deti a mládež pretrvávajú stále sa opakujúce nedostatky. Ich podstatou je to, že praktickí lekári pre deti a dorast sa sústreďujú na liečebnú starostlivosť a zanedbávajú prevenciu, a to jednak klinickú, ale najmä hygienickú, a aj prevenciu, ktorej podstatou je výchova k zdraviu. Preventívnu starostlivosť o vytváranie a ochranu zdravých životných podmienok pre deti a dorast vykonávajú len odborní pracovníci štátnych zdravotných ústavov. Tento dozor však nemôže nahradiť činnosť praktických lekárov pre deti a dorast, hoci ich je málo. V roku 1993 pracovalo v SR 1214 praktických lekárov pre deti a dorast, ktorí poskytovali svoje služby  1 397 946 deťom od 0 do 18. roku života. Na jedného lekára pripadalo priemerne 1151 detí. V roku 1996 poskytovalo 1205 pediatrov služby 1 633 778 deťom do 18. roku veku, čo predstavuje 1356 detí a mládeže na jedného lekára. Aj táto skutočnosť potvrdzuje, že v oblasti zdravotnej starostlivosti o deti a mládež sú z hľadiska kvantitatívneho zabezpečenia pediatrov značné rezervy.

Prevencia
Z hľadiska fyziologických vzťahov medzi organizmom a prostredím  predmetom primárnej prevencie je:
a)	potlačovanie až vylúčenie expozícií škodlivých faktorov, postihujúcich zdravie detí a mládež;
b)	vytváranie takých životných podmienok, ktoré umožňujú deťom a mládeži rozvinutie zdravotne priaznivého telesného a duševného rozvoja a ktoré tlmia prejavy nepriaznivého vývoja;
c)	posilňovanie adaptačných schopností a odolnosti voči škodlivinám a rizikovým faktorom.
Cieľom je zlepšiť zdravotný stav detí a mládeže na optimálne dosiahnuteľnú úroveň, posilniť ich odolnosť, zdatnosť a výkonnosť. Na dosiahnutie tohto cieľa treba vytvoriť ucelený, jednotne fungujúci systém. Účinnú primárnu prevenciu nie je možné dosiahnuť čiastkovými, spontánnymi a nekoordinovanými opatreniami v celom širokom spektre životných podmienok a možností ich úprav. Pri určení priorít treba vychádzať z dvoch hľadísk – zdravotných  a spoločenských. Odborné zdravotné hľadiská smerujú k posúdeniu reálnych preventívnych možností, ktoré vychádzajú zo súčastného stavu vedeckých poznatkov a súčasných možností ich uplatnenia. Pri výbere priorít rozhodujú spoločenské hľadiská. Osobitnú spoločenskú naliehavosť by mali mať programy zamerané na detskú populáciu vzhľadom na ich perspektívny význam.
Mnohé epidemiologické štúdie potvrdili, že v etiológii dvoch najzávažnejších skupín  hromadne sa vyskytujúcich ochorení, srdcovo-cievnych a nádorových, má rozhodujúcu úlohu spôsob života. Vysoký etiologický podiel spôsobu života sa uplatňuje aj pri chorobách dýchacieho ústrojenstva, alergií, močových a žlčníkových kameňov. Je teda zrejmé, že zameranie na spôsob života má v primárnej prevencii zásadný význam. K prioritám patrí: výchova k správnej výžive, pohybová aktivita, vedomosti o škodlivosti fajčenia, alkoholizmu           a najmä drog, ale aj zvládnutie stresu. Aktuálne sa javí prehodnotenie doterajšieho systému aplikovania telesnej výchovy na školách so zreteľom na pohybovú aktivitu detí a mládeže s rešpektovaním ich pohybových schopností. V súvislosti s touto požiadavkou treba riešiť aj vhodné zaradenie telesnej výchovy do rozvrhu hodín tak,  aby sa uplatnilo priaznivé pôsobenie pohybu na organizmus detí a mládeže. Telesnú výchovu treba viesť tak, aby všetky deti mali radosť z pohybu a aby telesná výchova nebola pre niektoré deti stresom, aby nehľadali únik získavaním lekárskych potvrdení na oslobodenie od telesnej výchovy. 
Závažným zdravotným problémom detí a mládeže je tzv. pasívne fajčenie. Pri fajčení uniká omnoho viac škodlivín do ovzdušia, ako sa zachytí v organizme fajčiara.
Koncepcia prevencie drogovej závislosti by mala vychádzať zo stanoviska expertov Svetovej zdravotníckej organizácie z roku 1980. Vyzdvihuje sa význam epidemiologických štúdií, ktoré zisťujú rozsah problému a umožňujú identifikáciu osobitne ohrozených skupín obyvateľstva. Prevencia sa musí začať už vo výchovno-vzdelávacom procese. Pedagóg v spolupráci so psychológom musí zavčasu podchytiť problémového jednotlivca a pri zvýšenej starostlivosti oňho prípadne toxikománii predísť, alebo ju včas odhaliť.
Významnú úlohu pri ovplyvňovaní životných návykov a spôsobu života by mala zohrať výchova detí k zdravému spôsobu života. Výchova sa nesmie obmedziť len na rozširovanie zdravotných vedomostí, ale jej základným zmyslom a cieľom musí byť pozitívna zmena každodenných návykov v správaní detí. Dosiahnuté zmeny v tejto oblasti budú rozhodujúcim kritériom úspešnosti realizovaných preventívnych aktivít.

Zdravie ako hlavný životný problém

Zdravie je forma života, pri ktorej organizmus dosahuje optimálne morfologické a funkčné predpoklady na svoju existenciu, čo sa prejavuje jednak v súčinnosti životných procesov, ktoré v ňom prebiehajú, a jednak v jeho interakcii s prostredím. Zdravie je predmetom najstarších a najvšeobecnejších záujmov človeka. Pod zdravím sa však často rozumie prevažne neprítomnosť chorôb a s nimi spojeného utrpenia a ohrozenia života. Oveľa viac pozornosti ako zdraviu sa preto venuje chorobám, ich príčinám, prejavom, možnostiam ich liečby a prevencie. V čom spočívajú pozitívne základy a predpoklady zdravia a ktoré sú jeho najvýznamnejšie prejavy, tomu sa venuje oveľa menej pozornosti. 
K základným znakom zdravia patrí aj schopnosť eliminovať poškodzovanie životných prejavov na čo najnižšiu mieru a obnovovať ich funkčné optimum z vlastných, vnútorných síl. Pod funkčným optimom životných prejavov sa rozumie taký ich priebeh, pri ktorom sa najlepšie a najtrvalejšie uplatňujú a rozvíjajú všetky pozitívne biologické, psychické a sociálne vlastnosti a schopnosti človeka a jeho organizmu, upevňuje sa ich odolnosť proti poškodeniu a predlžuje sa ich životnosť. K základným biologicko-sociálnym znakom zdravia, ktoré úzko súvisia s kvalitou života človeka, patria najmä fyzická a psychická nezávislosť a výkonnosť v každodenných aktivitách, neprítomnosť závažnejších fyzických a psychických ťažkostí, schopnosť zvládať a prekonávať stavy nepohody a napokon aj vitálnosť a radosť zo života. Schopnosť zvládať životné záťaže sa v súčasnosti považuje za jeden z dominantných predpokladov zachovávania zdravia.
Starostlivosť o správnu výživu, pohybovú aktivitu, vyhýbanie sa škodlivým návykom, zachovávanie bezpečnostných opatrení pri aktivitách spojených s rizikom ohrozenia zdravia nie sú zatiaľ bežnou súčasťou života. Determinanty zafixovania týchto faktorov do správania a spôsobu života širokej populácie nie sú však stále dostatočne jasné. Významnú úlohu v tomto smere musí zohrať škola vštepovaním faktorov, ktoré chránia a upevňujú zdravie deťom a mládeži. 
Súčasná koncepcia zdravia nemá dostatočne na zreteli potrebu optimálneho rozvíjania a využívania všetkých pozitívnych biologických, psychických a sociálnych vlastností a schopností. Zdravie musí pre deti a mládež nadobudnúť oveľa konkrétnejšiu podobu, oveľa vyššiu hodnotu a oveľa vyšší zmysel, pretože iba zdravie môže byť základom a východiskom  rozvíjania všetkých ostatných hodnôt v ich živote.

Zdravá výživa v živote mladého človeka, životný štýl

Výskum spôsobu a stavu výživy detí (11 – 14 rokov) a mladej generácie (15 – 18 rokov) v nových ekonomických podmienkach, ktorý sa kontinuálne vykonával po roku 1989 Výskumným ústavom výživy, potvrdil zmeny v spotrebných trendoch viacerých potravinových komodít v porovnaní s minulosťou. Uvedené zmeny sa negatívne odrazili na tých parametroch zdravotného stavu, ktoré sú významné z hľadiska vzniku a vývoja neinfekčných ochorení s hromadným výskytom. Zaznamenali sa výrazné rozdiely medzi chlapcami a dievčatami. Sociologickým prieskumom sa zistilo, že pravidelne a kompletne  raňajkuje len 65 % detí,  desiatuje cca 85 % a obeduje 90 % detí. Kompletný obed uvádzalo 75% detí, 65 % detí olovrantuje nepravidelne. V štruktúre stravy detí a mládeže je najviac   zastúpené ovocie, chlieb, pečivo a údeniny. Približne 80 % detí pravidelne večeria, pričom studenú večeru 1-2-krát za týždeň uvádzalo 25 % – 41  % detí.
V skupine dospievajúcej mládeže 70 % chlapcov raňajkuje pravidelne a kompletne, iba 60% desiatuje, prevažne chlieb, pečivo, údeniny, syry, menej ovocie. 75 % pravidelne a kompletne obeduje a večeria. Studenú večeru až 3-4-krát uvádza 43 % chlapcov, druhú večeru konzumuje nepravidelne 60 %. V štruktúre večernej stravy dominuje ovocie.
V súbore dospievajúcich dievčat sa zaznamenali najväčšie nedostatky vo výživovom režime. Pravidelne a kompletne raňajkuje len cca 50 %, 62 % desiatuje, prevažne chlieb a pečivo s mäsovými výrobkami a ovocie. Pravidelne obeduje 69 %, avšak kompletný obed uvádza len 50 % dievčat, 63  % olovrantuje a 55 % večeria nepravidelne. Studenú večeru, 1-2 -krát za týždeň, uvádza 51 % dievčat. Druhú večeru konzumuje 41 % dievčat nepravidelne, prevažne ovocie.
V spotrebe potravín prevažuje konzumácia bravčového mäsa v porovnaní s hovädzím mäsom, hydina sa konzumuje prevažne 1-krát za týždeň. Nedostatočná je spotreba čerstvých rýb, 40 % – 50 % udáva konzumáciu 1-krát   za mesiac. Naproti tomu 50 % – 60 % detí denne a viackrát za týždeň konzumuje údeniny. Pravidelné, denné pitie mlieka bolo priaznivejšie  v súbore  detí 50 % – 60 %, najnižšie v súbore dospievajúcich dievčat, 34 %.  Táto skupina uvádzala aj najmenšie množstvo spotrebovaného mlieka v litroch za týždeň, keď takmer 50 % opýtaných uvádzalo spotrebu len 0,5 – 1,0 litrov mlieka za týždeň. V súboroch dospievajúcich   v priebehu týždňa konzumujú mliečne výrobky častejšie ako v súboroch detí. Spotreba mliečnych výrobkov je v oboch skupinách veľmi nízka. Konzumácia syrov je v oboch skupinách vyrovnaná, najčastejšie 2–3-krát za týždeň 24 % – 36 %. Denná konzumácia zeleniny je najčastejšia v skupine dospievajúcich dievčat, 32 %, a najnižšia v skupine mladších chlapcov. 
Príjem energie je primeraný (90 % – 93 % odporúčanej výživovej dávky), len v skupine dospievajúcich chlapcov mierne prekračuje odporúčanú dávku (107 %), avšak štruktúra živín je nevyrovnaná. V spotrebe bielkovín sa začínajú výraznejšie presadzovať bielkoviny rastlinného pôvodu, ktoré v celkovom príjme bielkovín predstavujú u detí 49 % – 54 % a u dospievajúcich 50 % – 53 %. Výrazné je prekročenie odporúčaných dávok tukov v oboch vekových skupinách. U detí o 35 % – 37 % odporúčaných výživových dávok a u dospievajúcich o 25 % – 44 % odporúčaných výživových dávok. Tuky sa na celkovom energetickom príjme podieľajú až 36 % – 39,7 % oproti odporúčaným 27 percentám. Nedostatočný je príjem vápnika, keď odporúčaná dávka sa plní iba na 43 % – 64 %. Spotreba železa je mierne nižšia v skupinách dievčat, ktoré plnia odporúčanú dávku na 88  %, kým chlapci ju mierne prekračujú (110 % – 119 % odporúčanej dennej dávky).
Nedostatočné je plnenie odporúčanej dávky vitamínu B2 a deficitné plnenie odporúčanej dávky vitamínu C  (64 % – 78,5 %), hoci v porovnaní s minulosťou je zaznamenaný mierny vzostup. Príjem vitamínu A a betakaroténu, ktorý sa uplatňuje v prevencii srdovo-cievnych ochorení, je deficitný. U 22 % až 28 % detí sa zistila vysoká hladina cholesterolu. Rizikový aterogénny index, ktorý poukazuje na vysoké riziko vývoja aterosklerózy, sa zistil u 7 % – 12 % detí. Obezitou je postihnutých 12 % – 13 % detí, pričom má mierne stúpajúci trend.
Analýzy potvrdzujú viaceré nedostatky v spôsobe výživy detskej a dospievajúcej populácie. Deti a mládež konzumujú nekompletné raňajky. Výdatné desiate sú väčšinou zastúpené údenárskymi výrobkami, ktoré nahradzujú nekompletné raňajky. Na niektorých školách je zriadený bufetový predaj  z nutričného hľadiska nevyhovujúcich pokrmov rýchleho občerstvenia, pričom sa často nedodržiavajú ani hygienické zásady pri predaji. Účasť na školskom stravovaní je nízka (cca 50 % na ZŠ a cca 30 % na SŠ), čo je v porovnaní s minulosťou výrazný pokles. Dospievajúce dievčatá často vynechávajú obed a nahrádzajú ho pokrmami tzv. rýchleho občerstvenia. Tento typ stravy sa začína presadzovať už aj u mladších detí. Pomerne často sa na jedálnom lístku objavujú studené večere, čo sa pripisuje súčasnému celkového životnému štýlu.

Najzávažnejšie problémy:

●	vykonávanie komplexnej zdravotnej starostlivosti o deti a mládež nie je legislatívne zabezpečené; 
●	osnovy telesnej výchovy na všetkých typoch a stupňoch škôl sú viacej orientované na dosahovanie športových výkonov a menej na upevňovanie zdravia prostredníctvom pohybovej aktivity; 
●	v učebných osnovách základných a stredných škôl nie je zakomponovaná výchova k pozitívnym postojom k vlastnému zdraviu so zameraním na priority – správna výživa, pohybová aktivita, odmietanie fajčenia, alkoholizmu, drog, zvládnutie stresu.
●	v receptúrach pokrmov v zariadeniach spoločného stravovania detí a mládeže sa nereflektujú najnovšie poznatky o zdravej výžive detí a mládeže, o zvýšenom príjme mlieka a správnom pitnom režime;
●	deti a mládež zo sociálne odkázaných rodín, najmä z rómskych rodín, nemajú zabezpečený osobitný príspevok na stravovanie v zariadeniach spoločného stravovania; 
●	absencia návštevných služieb zdravotníckych pracovníkov v rodinách so slabými hygienickými návykmi, osobitne v rómskych rodinách; 

Cieľom v tejto oblasti je v štruktúre starostlivosti o deti a mládež posilniť podiel preventívneho pôsobenia, pretože prevencia nielen udržiava optimálny stav spoločnosti, ale je najefektívnejšou investíciou aj v ekonomickom význame. Žiada sa obnoviť činnosť pediatrov na materských,  základných a stredných školách.

9. Sociálnopatologické javy u detí a mládeže

Problémové spoločenské obdobia a osobitne revolučné udalosti prinášajú so sebou popri pozitívnych zmenách aj narastanie sociálnopatologických javov. To bolo typické po roku 1989 aj pre našu spoločnosť. Prudko sa zvýšila kriminalita, veľké rozmery naberá organizovaný zločin, rastie toxikománia, rôzne formy sociálneho parazitizmu, nezamestnanosť, bezdomovstvo a iné javy, ktoré sme predtým ani nepoznali.  Alarmujúca je najmä skutočnosť, že stúpla nielen kriminalita dospelých, ale aj delikvencia mladistvých a maloletých detí. Podľa dostupných štatistík podiel mládeže na objasnenej kriminalite sa dlhodobo pohybuje nad 20 %. Možno to dať do súvislosti najmä so spoločenskými transformačnými zmenami a ich negatívnymi dôsledkami (uvoľnenie mravných a právnych noriem, nedokonalá legislatíva, mylné chápanie demokracie, rýchle osvojovanie si konzumného štýlu života, pokles životnej úrovne a pod.), no aj s oslabením primárnej prevencie sociálnopatologických javov zo strany primárnych výchovných činiteľov. Najprekvapujúcejším súčasným trendom je nárast kriminality u detí a mladistvých, ktorí žijú v úplnej a stabilnej rodine. Podľa údajov Ministerstva spravodlivosti SR z rokov 1995 – 1996 sa zistilo, že 59 % delikventov pochádza z úplnej rodiny, 31 % z rodiny, kde sa o mladistvého stará len matka, 4,5 % z rodiny, kde sa o dieťa stará len otec a 4,5 % z rodín, kde sa o mladistvého starajú starí rodičia.
Z trestnoprávneho hľadiska  chápeme mládež vo dvoch rovinách:
•	mládež ako subjekt trestnoprávneho vzťahu, t. j. deti a mládež ako páchatelia trestnej a inej protispoločenskej činnosti,
•	mládež ako hmotný predmet útoku z trestnoprávneho hľadiska, t. j. deti a mládež ako obete trestnej a inej protispoločenskej činnosti.
	V súčasnosti, tak ako aj v minulosti, základné príčiny páchania kriminality mládeže sú takmer nemenné a spočívajú v nesprávnom využívaní voľného času, v rodinnej výchove, v absencii kladných motivačných činiteľov,  v koncentrácii mládeže, ako i v samotných podmienkach páchania trestnej činnosti.
Vychádzajúc z oficiálnych policajných štatistických ukazovateľov kriminality s dôrazom na podiel páchateľov z radov mládeže na jej páchaní, môžeme konštatovať, že vývoj kriminality mládeže v ostatných 10 rokoch zaznamenáva určitú periodicitu stavu. Tá sa vyznačuje vzostupným a vzápätí klesajúcim trendom podielu mládeže v jednotlivých, za sebou nasledujúcich rokoch, pričom tento podiel sa pohybuje v intenciách od 22 % do 26 % na celkovej trestnej činnosti. To znamená, že viac ako každý piaty trestný čin objasnený na území Slovenskej republiky spáchali osoby mladšie ako 18 rokov. Nepriaznivá situácia v stave kriminality mladej generácie je umocnená tým, že pomerne často dochádza k recidíve trestnej činnosti tými istými osobami. Možno konštatovať, že nám vyrastá nová, pomerne početná kriminálna generácia. 
Policajný zbor na tento stav dôrazne upozorňuje už niekoľko rokov. Na základe uznesenia vlády č. 389/1996 pre policajný zbor vyplynula úloha vybudovať špeciálne pracoviská pre možnosť komplexného riešenia kriminality mládeže. Na základe interného nariadenia na odboroch kriminálnej polície krajských riaditeľstiev PZ sú poverení pracovníci kriminálnej polície, ktorí sa zaoberajú problematikou trestnej činnosti mládeže a na mládeži. Na odboroch kriminálnej polície okresných riaditeľstiev PZ boli určení pracovníci, ktorí sa touto problematikou zaoberajú iba popri inej činnosti. 
Z vývoja kriminality mládeže vyplýva, že jej podiel na objasnenej kriminalite ako celku stúpol od roku 1989 do roku 1999 asi o 9 %, čo jednoznačne poukazuje na potrebu venovať tejto skupine páchateľov pozornosť zo strany policajného zboru. Na základe vyhodnotenia tejto skutočnosti sa prijali opatrenia na eliminovanie tohto nepriaznivého stavu.
Z hľadiska sociálnopatologických javov okrem trestnej činnosti jestvuje i protispoločenské konanie menšieho stupňa nebezpečnosti, a to priestupkov. Najfrekventovanejšími priestupkami, ktorých sa deti a mládež dopúšťajú a ktoré riešia príslušné štátne orgány v SR, sú priestupky na úseku občianskeho spolunažívania, priestupky proti majetku a priestupky proti verejnému poriadku. 

Z tabuľky a uvedených údajov možno pomerne dobre rozpoznať, na páchaní ktorých trestných činov má mládež zvýšený podiel.  

Sledovaný ukazovateľ	Počet zistených TČ spolu	Počet objasnených TČ spolu	Počet TČ spáchaných deťmi	Počet TČ spáchaných mladistvými	
	1997	1998	1999	1997	1998	1999	1997	1998	1999	1997	1998	1999	
Vražda	140	128	141	91	99	98	0	0	0	8	9	7	
Lúpež	1199	1231	1437	814	831	999	137	160	197	276	246	301	
Ublíženie na zdraví	3955	4034	3933	3340	3451	3333	125	138	122	343	252	271	
Znásilnenie	173	153	171	160	142	155	4	2	7	14	9	17	
Pohlavné zneužívanie	563	475	494	540	465	476	107	91	76	208	155	166	
Krádeže vlám. do obchodov	3682	3443	3599	1223	1185	1132	274	193	187	444	372	403	
Krádeže vlám.  do stánkov a bufetov	3609	2395	3311	1192	760	1146	259	93	195	473	247	364	
Krádeže vlám. do bytov	3854	3639	3601	1595	1577	1514	280	240	225	407	383	345	
Krádeže vlám. do chát	4652	4777	4611	1526	1462	1387	255	272	186	429	325	267	
Krádeže motor. vozidiel	7438	7682	7123	1482	1540	1388	136	151	129	490	501	434	
Krádeže vecí z áut	12083 	11870	12612	2694	2642	2749	597	461	489	1083	855	832	
Krádeže vecí z bytov	1997	2124	2130	1236	1293	1256	125	161	125	250	226	232	
Výtržníctvo	735	650	713	683	599	657	31	34	27	83	74	82	
TČ súvisiaca s drogami	967	520	362	932	487	338	28	9	14	94	57	35	
Falšovanie a 
pozmeňovanie	578	279	687	42	236	107	0	1	12	4	10	47	
Podvody	1784	1769	2237	1295	1226	1520	5	3	9	20	36	23	
Celková kriminalita	92395	93859	94016	43642	45658	47067	4987	4887	4859	7362	6452	6286	

Znepokojujúci je rast počtu násilných trestných činov spáchaných deťmi                      a mladistvými. Mladistvým chlapcom sa preukázalo spáchanie 937 a maloletým chlapcom 730 násilných konaní napĺňajúcich skutkovú podstatu trestného činu. V obidvoch vekových kategóriách sa oproti roku 1998 zaznamenal výrazný vzrast. Maloletým sa preukázalo o 253 a mladistvým páchateľom o 114 prípadov viac ako v roku 1998. Najfrekventovanejšími násilnými trestnými činmi boli úmyselné ublíženia na zdraví, lúpeže   a násilie proti jednotlivcovi. V roku 1999 spáchali 7 (3) vrážd chlapci vo veku od 15 do 18 rokov. 
Množstvo prípadov násilia páchaných maloletými a mladistvými páchateľmi sa vyskytuje aj v školských kolektívoch alebo v internátoch. Ide o prípady tzv. šikanovania, kde brutalita a cynickosť konania presahuje v mnohých prípadoch hranice ľudského chápania. Ide o latentnú trestnú činnosť, jej odhaľovanie  je značne sťažené tým, že poškodení zo strachu pred pomstou odmietajú vypovedať. 
Nepriaznivým javom v posledných rokoch je rastúca xenofóbia a rasová nenávisť. Tento jav je o to nebezpečnejší, že mladí ľudia sa združujú do väčších skupín a začínajú pôsobiť organizovane. Množstvo takýchto konaní sa vzhľadom na právnu kvalifikáciu riešilo ako priestupky proti občianskemu spolužitiu. Ďalej treba uviesť, že vekovú štruktúru extrémistických skupín typu skinheads, ktorá sa dopúšťa rasovo motivovaných útokov,  predstavujú mladí dospelí vo veku 19-21 rokov.
V roku 1999 bol celkový zaregistrovaný vzrast 12 skutkov, z ktorých sa 8 objasnilo, za deväť mesiacov roku 2000 je to 25 skutkov, z ktorých sa dosiaľ objasnenilo 18.
Výrazný vzrast sa zaznamenal aj v trestnej činnosti mravnostnej povahy. Mladistvým chlapcom sa preukázalo spáchanie 185 (132) a maloletým chlapcom 86  (81) mravnostných konaní napĺňajúcich skutkovú podstatu trestného činu. Maloletým sa preukázalo o 18 prípadov menej a mladistvým páchateľom o 19 prípadov viac ako v roku 1998. Najfrekventovanejšími mravnostnými trestnými činmi boli znásilnenia a pohlavné zneužitia, ktorých sa maloletým preukázalo spolu 83 a mladistvým 183. Možno pozorovať výrazne zvýšený podiel na páchaní pohlavných  zneužívaní. Tu je výrazne vyšší podiel zaznamenaný medzi mladistvými páchateľmi. Pohlavné zneužívania páchané mladistvými vyplývajú predovšetkým zo spôsobu využívania voľného času, ktorý využívajú v rôznych nelegálnych kluboch a v rámci neformálnych skupín. Často tejto trestnej činnosti predchádza požitie alkoholu alebo drog. Mnoho z týchto prípadov sa odhalí, resp. ich nahlásia rodičia nie na základe oznámenia poškodenej, ale na základe nežiaduceho tehotenstva, resp. získania pohlavnej choroby poškodených dievčat.
Majetková trestná činnosť je v celkovej kriminalite dominujúca. Mladistvým chlapcom sa preukázalo spáchanie 4599 a maloletým chlapcom 3561 útokov proti majetku. Napriek tomu, že celkový objem majetkovej kriminality v porovnaní s rokom 1998  poklesol, maloletým páchateľom sa preukázalo o 241 skutkov viac. Mladistvým sa preukázalo o 696 trestných činov menej ako v predchádzajúcom roku. Najfrekventovanejšími majetkovými trestnými činmi páchanými deťmi a mládežou boli krádeže vlámaním. Zvýšený podiel mládeže sa zaznamenal aj pri krádežiach motorových vozidiel. Výraznou mierou tu prevládajú mladiství páchatelia, varujúcim ukazovateľom je to, že pri objasňovaní týchto prípadov trestnej činnosti páchateľov motivovala ku krádežiam vecí z motorových vozidiel snaha o rýchle získanie finančných prostriedkov na zakúpenie drogy.
Prevládajúcimi objektmi napadnutia pri krádežiach vlámaním sú v obidvoch  vekových kategóriách  obchody, reštaurácie, školy, byty, pivnice a víkendové chaty a chalupy. Dominantné postavenie majú maloletí páchatelia vo vreckových krádežiach a krádežiach v prostriedkoch mestskej hromadnej dopravy. 
Ekonomická kriminalita zostáva doménou predovšetkým dospelých páchateľov, lebo  fyzický vek obmedzuje možnosti páchania tejto špecifickej činnosti deťmi a mládežou. Okrem toho  značná časť ekonomických trestných činov si vyžaduje odborné znalosti, ktorými tieto vekové kategórie disponujú len v obmedzenej miere.	
Charakteristické pri podiele mládeže na tejto trestnej činnosti je, že dievčatá sa jej dopúšťajú len v minimálnej miere. V roku 1999 bolo zdokumentovaných 34 trestných činov ekonomickej povahy maloletým a 103 skutkov mladistvým. Maloletí chlapci sa v roku 1998 dopustili 12 a mladiství 90 trestných činov ekonomickej povahy.
Ostatná kriminálna trestná činnosť, ktorú charakterizujú rôznorodé spôsoby konania, predmety záujmu, spôsobené, resp. hroziace následky a rozličné stupne trestnej súčinnosti, napr. výtržníctvo, podielnictvo, marenie úradného rozhodnutia. Niektoré trestné činy sú ohrozovacími deliktmi vo vzťahu k maloletým a mladistvým osobám. V roku 1999 sa maloletým preukázalo 271 a mladistvým 365 takýchto trestných činov. V rámci tejto trestnej činnosti sa vykazuje aj trestná činnosť súvisiaca s drogami. 
V zostávajúcej kriminalite obdobne ako v predchádzajúcej kategórii trestnej činnosti  ide o trestné činy, ktoré nemožno zaradiť do žiadnej z predchádzajúcich kategórií, napr. dopravné nehody (cestné), opilstvo, týranie zvierat. Navyše v tomto prípade ide o trestné činy, ktoré vo väčšine prípadov nie sú spáchané úmyselne. Takýchto trestných činov bolo zdokumentovaných maloletým páchateľom 150 a mladistvým páchateľom 104.
V tabuľke je počet trestných činov, ktoré spáchala mládež za uvedené obdobie jednotlivých rokov. 
Druh trestnej činnosti	Roky	
	1997	1998	1999	
Násilná	1544	1506	1667	
Mravnostná	335	270	271	
Majetková	9508	9097	8160	
Ekonomická	67	102	137	
Ostatná	647	636	692	
Zostávajúca	247	254	244	
Celková	12349	11871	11145	

Vzájomný vzťah mládeže a drog v rámci Slovenskej republiky možno posudzovať z viacerých hľadísk. Najužším ponímaním je trestnoprávne chápanie drogovej kriminality mládeže v súvislosti s preukázaním trestnej činnosti podľa §§  187 a 188 TZ – nedovolená  výroba a držanie omamných a psychotropných látok, jedov a  prekurzorov a  prechovávania predmetov určených na nedovolenú výrobu omamnej alebo psychotropnej látky a § 188a – šírenie toxikománie. Širšie chápanie je kriminologické, sledujúce aj trestnú činnosť, ktorá je spáchaná v súvislosti s požitím drog alebo pri ktorej motívom spáchania trestného činu bolo získanie prostriedkov na zakúpenie drog. Najširší pohľad má lekárske a sociologické hľadisko, ktoré sleduje prudký nárast drogovo závislých osôb predovšetkým z radov detí, mládeže a mladých dospelých osôb a s tým súvisiace ďalšie negatívne javy. Počet drogovo závislých bol v roku 1999 podľa Ústavu zdravotníckych informácií a štatistiky  2 149, najviac postihnuté vekové skupiny boli od 15 do 20 rokov – 480 drogovo závislých.
Jedným z dôležitých indikátorov vývinu situácie v komplexe sociálnopatologických javov je aj problematika užívania drog a psychotropných látok. V tejto súvislosti musíme konštatovať, že je oveľa viacej užívateľov drog, ako je ľudí od nich závislých. Poznamenávame, že už samotné experimentovanie v užívaní drog môže mať vážne zdravotné následky, ba môže viesť až k smrti. 
Počet závislých rok čo rok stúpa. Napr. pre problémy súvisiace s používaním heroínu sa vo veku do 24 rokov liečilo na Slovensku 856, prchavých látok 71, canabisu 22 mladých ľudí. V roku 1997 sa na používanie heroínu liečilo 1 168,  prchavých látok 102 a canabisu 61 mladých ľudí. Viaceré zdroje uvádzajú, že veková hranica užívateľov tvrdých drog, najmä heroínu, sa presúva do starších vekových kategórií (20 – 24 rokov), hoci celkové zneužívanie drog sa posúva do nižších ročníkov (15 – 19 rokov). Užívanie nelegálnych drog sa v posledných rokoch rozšírilo z Bratislavy už na celé územie Slovenska. 
Gamblingu (hre na hracích automatoch) sa pravidelne venuje 1,0 %, v období solventnosti 6,0 % a príležitostne 13,7 % mladých ľudí. 54,3 % detí  a mládeže ešte nikdy  nehralo na automatoch.
Najfrekventovanejšou drogou na Slovensku je však alkoholizmus a fajčenie. Počet fajčiarov vo veku 15 – 17 rokov v poslednom období vzrástol o 12 %. Príležitostne fajčí 20,4% a pravidelne 18,7 % mladých ľudí. Denne pije alkoholické nápoje 1,7 %, dva až trikrát do týždňa  8,3 % a príležitostne konzumuje alkohol až 44,3 % mládeže. 38,3 % mladých ľudí nepije alkohol  a 7,3 % ho doteraz vôbec neochutnalo. 
	Podľa ročného výkazu MPSV SR o vykonávaní sociálnej prevencie a sociálno-právnej ochrany za rok 1999 odbory sociálnych vecí poskytli pomoc 245 maloletým (z toho do 15 rokov 79) v súvislosti s liečbou drogovej závislosti. Treba poukázať i na neúnosne vysoký počet detí, pre ktoré sa v roku 1999 vykonávala sociálna prevencia. Celkový počet týchto detí bol 19 235. V priebehu rokov 1996 – 99  bol celkový počet detí, pre ktoré sa vykonávala sociálna prevencia, vyvážený, avšak počet detí, pre ktoré sa vykonávala sociálna prevencia pre inak trestnú činnosť (deti do 15 rokov), má vzrastajúcu tendenciu (v roku 1996 to bolo 33,69 % a v roku 1999 36,29 % z celkového počtu detí). Zároveň je treba poukázať na skutočnosť, že z celkového počtu detí, pre ktoré sa na odboroch sociálnych vecí KÚ a OÚ vykonáva sociálnoprávna ochrana a sociálna prevencia, bola v roku 1999 54,94 % vykonávaná sociálna prevencia z dôvodu porúch správania.
	Aj počet prípadov, v ktorých sa rozhodlo o výchovných opatreniach z dôvodu porúch správania (§ 13., ods. (1), písm. c), bod 2. zákona o sociálnej pomoci, resp. podľa § 43, ods. 2 zákona o rodine) je vysoký, a to i napriek tomu, že v priebehu roka 1999 sa zaznamenal radikálny pokles jednak v celkovom počte prípadov a jednak aj v podiele prípadov z dôvodov porúch správania. MPSV SR predpokladá, že pokles je spôsobený v dôsledku nadobudnutia účinnosti novely zákona o sociálnej pomoci k 1. 7. 1999.
	Umiestňovanie detí do ústavnej a ochrannej výchovy v roku 1999 oproti predchádzajúcemu roku pokleslo, ale stúpol podiel detí, ktoré boli umiestnené v ústavnej a ochrannej výchove pre poruchy správania. 
	V súvislosti s ústavnou a ochrannou výchovou treba poukázať ešte na výkon terénnej a sociálnej práce. V roku 1999 sa vykonávala v 46 282 prípadoch, pričom sa uskutočnilo 73 750 vyšetrovaní. Už tento údaj poukazuje na skutočnosť, že terénna sociálna práca sa  nevykonáva na zodpovedajúcej úrovni (v priemere sa vykonalo 1,59 vyšetrovaní v prirodzenom prostredí na jeden prípad). Sociálni pracovníci sa zúčastnili na súdnych konaniach v 74 202 prípadoch. Naproti tomu napr. spísali 63 031 návrhov a podnetov, 42 762 žalôb a správ a vydali 1611 rozhodnutí. 
	V súvislosti s výkonom sociálnej prevencie je nevyhnutné spomenúť fakt, že na jednej strane narastá počet detí a mládeže s poruchami správania, narastá ich podiel na páchaní trestnej činnosti, stúpajú počty drogovo závislých detí a mládeže, na druhej strane však klesá počet zamestnancov odborov sociálnych vecí vykonávajúcich sociálnu prevenciu. Kým v roku 1996 pracovalo v tejto oblasti (v tom čase ako sociálni kurátori pre deti a mládež) 155,5 zamestnancov, v roku 1999 to bolo už len 128,7, z toho len 121,2 v priamom výkone. Kým v roku 1996 pripadlo na jedného kurátora pre deti a mládež v priemere 122 detí v priamej starostlivosti, tak v roku 1999 je to už 159 detí v priamej starostlivosti.
	Druhým negatívnym faktom súvisiacim priamo so zamestnancami okresných a krajských úradov vykonávajúcich sociálnu prevenciu je ich nízka kvalifikácia. Z celkového počtu 206,4  zamestnancov má 150,9 stredoškolské vzdelanie, 55,5 vysokoškolské a z toho iba 36,5 skončilo vzdelanie humanitného smeru v odbore sociálna práca alebo sociálna pedagogika.       
Deti a mládež sú však aj objektom útoku, kde vystupujú ako poškodení. V komplexnom pohľade na celkovú kriminalitu deti a mládež vystupujú ako poškodení dlhodobo v 1 % prípadov (v tomto roku 2,9%). Zanedbateľný podiel je predovšetkým v ekonomickej, majetkovej a ostatnej kriminalite. V násilnej kriminalite deti a mládež ako poškodení vystupujú v 4 % prípadov. V mravnostnej kriminalite však majú dominantné postavenie, kde vystupujú vo viac ako v 70  % prípadoch. Vysoká latencia trestných činov na deťoch              a mládeži sa výrazne prejavuje predovšetkým pri mravnostných trestných činoch ako je sexuálne zneužívanie (Child Sexual Abuse). 
	V roku 1999 bolo spáchaných 991 trestných činov na maloletých chlapcoch vo veku do 15 rokov (v tomto roku je to 813) a v 493 prípadoch boli obeťami útokov chlapci vo veku do 18 rokov (v tomto roku je to 357). V roku 1999 bolo spáchaných 709 (602) trestných činov na maloletých dievčatách vo veku do 15 rokov a 277 (136) trestných činov na dievčatách vo veku 15 až 18 rokov. Mládež mužského pohlavia sa stáva obeťou trestnej činnosti v podstatne vyššej miere ako dievčatá. To je zapríčinené predovšetkým tým, že chlapci sa častejšie pohybujú na kriminalitou ohrozených miestach a v prostredí,  ktoré častejšie dokonca vyhľadávajú. Číselné údaje poukazujú aj na rozdielnosť charakteru útokov, ktoré smerujú proti chlapcom a dievčatám. Dievčatá sa stávajú častejšie obeťami mravnostných a chlapci násilných deliktov.
	Problematiku násilia a špeciálne násilia na deťoch naša legislatíva reflektuje, je však rozptýlená do viacerých hláv trestného zákona a definície umožňujú pomerne širokú interpretáciu skutkovej podstaty daných trestných činov. 
Trestné činy, ktoré najviac pokrývajú danú problematiku, sú uvedené v priloženej tabuľke.

Vybrané druhy trestnej činnosti, kde bola poškodená mládež do 18 rokov	
Trestné činy	Roky	
	1991	1992	1993	1994	1995	1996	1997	1998	1999	
Vražda	9	8	7	9	9	7	3	6	7	
Vražda dieťaťa matkou	3	2	2	2	0	6	2	3	3	
Ublíženie na zdraví	339	393	368	383	287	522	441	470	453	
Týranie zverenej osoby	25	21	21	13	16	28	23	21	26	
Znásilnenie	112	74	57	91	71	90	51	49	52	
Pohlavné zneužívanie	241	253	280	381	397	506	512	433	424	
pohl. zneužív. V závisl	48	54	56	55	78	52	51	41	64	

Preventívne činnosti sa vykonávajú na všetkých stupňoch riadenia v súlade s rozpracovaním koncepcie prevencie kriminality rezortu Ministerstva vnútra Slovenskej republiky na roky 1998-2002 na podmienky policajného zboru. Policajný zbor sa usiluje o zlepšenie komunikácie so spoločnosťou, o racionálnu a efektívnu spoluprácu s orgánmi miestnej štátnej správy a samosprávy, ale aj s inými subjektmi pri príprave, realizácii                            a hodnotení účinnosti preventívnych programov. 
Policajný zbor realizuje preventívne aktivity v rámci všeobecnej i špeciálnej prevencie. V súčasnom období sa pod jeho gesciou je realizuje projekt zameraný na deti (v rámci programu MATRA). Preventívny projekt Správaj sa normálne vznikol ako dvojročný cyklus (v roku 1999) na základe spolupráce medzi Prezídiom Policajného zboru a radou policajných komisárov Holandského kráľovstva.  Jeho cieľom je prehĺbenie vzťahu medzi políciou a verejnosťou. Okrem uvedeného projektu už tretí rok na celoslovenskej úrovni prebieha súťaž Polícia očami detí. Na regionálnej úrovni boli a sú realizované projekty a programy Zdravé mesto (Trnava), Závislosti u detí v sociálne slabých rodinách (Trenčín), Nie, drogám (Prešov). 
V rámci medzinárodnej spolupráce s policajnými službami iných štátov sa uskutočňujú stretnutia s cieľom výmeny získaných poznatkov a skúseností, ako i nových trendov vývoja kriminality a postupov spolupráce pri konkrétnom prípade (Spolkový kriminálny úrad SRN, EDOK – rakúska kriminálna služba, Policajné prezídium ČR, Kriminálna služba maďarskej polície a ďalší).
V súčasnom období postupnej integrácie Slovenskej republiky do európskych spoločenských, ekonomických a  bezpečnostných štruktúr je jednou z významných úloh prispôsobovanie sa právnemu systému v Európe. Tieto procesy však so sebou budú prinášať riziká vzniku  problémov, ktoré sa môžu bezprostredne dotýkať i ochrany detí a mládeže pred trestnou činnosťou.          
Za najzávažnejšie možno považovať: 
•	zavedenie nových právnych inštitútov do praxe vyžaduje aj optimálny časový priestor na vytvorenie reálnych predpokladov spustenia ďalších súvisiacich spoločenských mechanizmov
•	potrebu vytvorenia personálnych a odborných predpokladov na realizáciu všetkých spoločenských mechanizmov ochraňujúcich mládež
•	primerané materiálno-technické a finančné zabezpečenie aktivít na ochranu mládeže.
Na Slovensku v súčasnosti existuje systém inštitucionálneho zabezpečenia primárnej, sekundárnej aj terciárnej prevencie sociálnopatologických javov. V jej rámci na základných a stredných školách pôsobia koordinátori prevencie. V 90-tych rokoch sa v SR vytvorila ucelená sieť centier výchovnej a psychologickej prevencie, liečebných a resocializačných zariadení. Systém preventívnych opatrení sa odvíja od Národného programu boja proti drogám schváleného v NR SR v novembri 1995. 
Z celospoločenského pohľadu je sporné, či prostriedky účelovo vynakladané na prevenciu majú adekvátny účinok, ak sa súčasne zhoršujú podmienky na optimálne pôsobenie faktorov (napr. výchovno-vzdelávací proces, sféra výchovy vo voľnom čase, rodinná interakcia) podstatne ovplyvňujúcich hodnotovú orientáciu mladých ľudí, v ktorej sa reflektujú  postoje  k celému komplexu sociálnopatologických javov.    

Najzávažnejšie problémy

•	slabá kooperácia mimovládnych, komunálnych a štátnych organizácií a orgánov v otázkach kontroly a predchádzania sociálnopatologickým javom, osobitne kriminalite mládeže;
•	nedostatočná účinnosť programov v oblasti prevencie nákazy sexuálne a krvou prenosných infekcií, pri ktorých je drogový životný štýl vysoko rizikovým faktorom;
•	pocity bezradnosti a bezmocnosti oproti narastajúcej kriminalite, drogovým závislostiam a ostatným sociálnopatologickým javom; 
•	nepripravenosť spoločnosti na narastanie kriminality a sociálnej patológie tak obyvateľstva, ako aj odborníkov; 
•	narastanie príslušníkov rizikových skupín;
•	na jednej strane nedostatok kvalifikovaných  pracovníkov v terénnej práci, na druhej strane paradoxné znižovanie systematizovaných miest pre týchto pracovníkov;
•	nedostatočné finančné ohodnotenie sociálnych pracovníkov. 

Cieľom v tejto oblasti je na jednej strane zabezpečenie širokej informovanosti o nebezpečenstvách súvisiacich so sociálnopatologickými javmi a na druhej strane celospoločenská podpora primárnych faktorov, ktoré smerujú k eliminácii sociálno-patologických javov.

10. Deti, mládež a životné prostredie

V súčasnom období je treba venovať pozornosť otázkam vzťahu detí a mládeže k problematike zdravého životného rozvoja, k prírode, ale najmä  environmentálnej výchove. Pri politických, ekonomických aj iných dôležitých rozhodnutiach sa berú do úvahy prevažne len krátkodobé priority spočívajúce v presadzovaní záujmov a potrieb súčasnej generácie bez zhodnotenia ich dosahov na zabezpečenie potrieb ďalších generácií. Podstata ekologickej krízy spočíva v životnom štýle ľudí, ktorí sú ochotní zničiť svet a to s cieľom maximálneho zisku a potvrdenia svojej nadradenosti nad prírodou.
Postavenie súčasných detí i mladých ľudí je o to zložitejšie a závažnejšie, že to bude práve táto generácia, ktorá preto, aby prežila, bude nútená naprávať ekologické škody a splácať obrovské environmentálne dlhy, pričom viaceré globálne problémy v oblasti životného prostredia nebude už možné úplne vyriešiť (napr. vymreté rastlinné a živočíšne druhy) a náprava bude spočívať len v zmierňovaní spôsobených následkov (napr. globálne klimatické zmeny). To si vyžaduje urýchlenie technického a technologického pokroku v environmentálnej oblasti, ale i prijatie nových vzorcov správania, v nahradení konzumného spôsobu života hľadaním nového harmonického vzťahu s prírodou i medzi ľuďmi a národmi navzájom. Tragickou iróniou pritom zostáva, že ani obeta a pokora budúcej generácie  nemusí priniesť vyriešenie globálnej ekologickej krízy a táto generácia bude nútená žiť, pracovať a existovať v narušenom až nevyhovujúcom životnom prostredí spojenom s výrazným vzrastom výskytu a intenzity živelných katastrof (povodne, extrémne suchá, nedostatok vody a pod.). To môže vyústiť do rozsiahlych tráum v psychologickej oblasti, rozpadu tradičných rodinných, sociálnych, komunitných i ekonomických vzťahov a väzieb a do výrazného zostrenia medzigeneračných vzťahov v dôsledku vzájomného obviňovania, pocitu ukrivdenosti a kladenia zodpovednosti za spôsobený stav. Medzi najdôležitejšie environmentálne problémy, ktorým bude nútená dnešná generácia detí a mladých ľudí na globálnej úrovni čeliť, treba zaradiť predovšetkým tieto okruhy  problémov:
•	predovšetkým v dlhodobej perspektíve narušenie životodarných planetárnych systémov, ako je veľký a malý hydrologický cyklus, narušenie ozónovej vrstvy a globálne klimatické zmeny;
•	civilizácia je ohrozená nadmerným čerpaním a využívaním obnoviteľných (živé organizmy, voda, pôda) a neobnoviteľných zdrojov (nerastné suroviny);
•	hrozivá rýchlosť pokračujúcej redukcie biologického bohatstva planéty, genetickej základne jednotlivých druhov rastlín a živočíchov, počtu druhov a rozmanitosti ekosystémov;
•	akútne nebezpečenstvo hrozí predovšetkým tým územiam a lokalitám, kde produkcia nebezpečných plynných (emisie), tekutých (odpadové vody) a tuhých (toxické, rádioaktívne a pod.) odpadov presahuje únosnú mieru a bezprostredne ohrozuje prírodu a ľudské zdravie.
Značná časť územia Slovenskej republiky predstavuje priestor zachovanej, relatívne málo narušenej prírodnej krajiny. Prírodné hodnoty SR predstavujú najcennejšiu devízu i strategickú výhodu v porovnaní s inými krajinami. Udržanie a zveľadenie týchto konkurenčných predností a výhod je nevyhnutnou podmienkou ďalšieho vyváženého a udržateľného ekonomického i sociálneho rozvoja spojeného so zvýšením kvality života jeho obyvateľov i zachovaním príťažlivosti pre jeho návštevníkov a stáva sa pre dnešnú mladú generáciu nevyhnutnou podmienkou zabezpečenia perspektív jej ďalšej existencie, pretože v ekonomickej oblasti (úroveň HDP, kúpyschopnosť obyvateľstva a pod.) v blízkej budúcnosti nedosiahneme úroveň najvyspelejších európskych krajín.
   	V rámci Deklarácie prijatej na Konferencii OSN o životnom prostredí a rozvoji v Rio de Janeiro konanej 3. až 14. júna 1992 zásada 21 hovorí: „Tvorivé schopnosti, ideály a odvaha mladých ľudí na celom svete by sa mali zmobilizovať s cieľom vytvoriť globálne partnerstvo, ktoré by umožnilo dosiahnutie trvalo udržateľného rozvoja (ďalej TUR) a zabezpečenie lepšej budúcnosti pre všetkých ľudí.“.
V základnom koncepčnom dokumente – Agende 21 prijatej na uvedenej konferencii je v časti III. Posilňovanie úlohy dôležitých skupín je zaradená kapitola 25 Deti a mládež v trvalo udržateľnom rozvoji. Jedným z rozhodujúcich faktorov dlhodobej úspešnosti Agendy 21 je zapojenie dnešnej mládeže do procesu rozhodovania v otázkach životného prostredia a rozvoja a do implementovania programov v tejto oblasti.
Komisia pre trvalo udržateľný rozvoj na svojom treťom zasadaní schválila pracovný program pre ukazovatele trvalo udržateľného rozvoja obsahujúce 132 indikátorov usporiadaných do sústavy hybná sila – stav – reakcia. Indikátory typu hybná sila predstavujú ľudské činnosti, procesy a modely, ktoré majú účinok na TUR. Indikátory typu stav indikujú stav TUR a indikátory typu reakcia uvádzajú strategické a ďalšie možnosti reakcie na zmeny v stave TUR. Ukazovatele TUR sú rozdelené podľa svojej obsahovej náplne na sociálne, ekonomické, environmentálne a inštitucionálne.
Kvalitatívnu úroveň postavenia detí a mládeže v procese TUR priamo charakterizuje dosiahnutá úroveň pri sociálnych ukazovateľoch č. 8 až č. 16, pri ukazovateli č. 18 zdôrazňujúcom nevyhnutnosť vzdelania na podporu TUR a zvýšenia ľudského potenciálu v rozhodovacom procese v tejto oblasti a ukazovateľoch č. 21 až 26 obsahujúcich nevyhnutnosť kvalitného zdravotného zabezpečenia detí a mládeže.
Slovenská republika ako jeden z prvých štátov na svete zákonom č. 17/1992 Zb. o životnom prostredí právne vymedzila pojem trvalo udržateľný rozvoj. Podľa paragrafu 6  uvedeného zákona sa za trvalo udržateľný rozvoj považuje taký „rozvoj, ktorý súčasným i budúcim generáciám zachováva možnosť uspokojovať ich základné potreby, pritom neznižuje rozmanitosť prírody a zachováva prirodzené funkcie ekosystémov“. 
  	Koncepcia trvalo udržateľného rozvoja spočíva v harmonizácii rozvoja v troch základných dimenziách – ekonomickej, sociálnej a environmentálnej s prekonaním rozporu medzi hospodárskym rastom sprevádzaným zvyšovaním životnej úrovne a účinnou ochranou životného prostredia.
Uplatňovanie Agendy 21 a zásad TUR v Slovenskej republike je nevyhnutné hodnotiť okrem hľadiska odvetvového, regionálneho, ekonomického, sociálneho a právneho i z hľadiska postavenia detí a mládeže, mimoriadne dôležitého  výchovno-vzdelávacieho hľadiska založeného na zhodnotení školskej i mimoškolskej výchovy k trvalej udržateľnosti, úrovni spoločenského vedomia a angažovanosti obyvateľstva v tomto smere. Environmentálna výchova a vzdelávanie je jedným z najdôležitejších nástrojov na riešenie problémov životného prostredia. Svojou orientáciou na trvalo udržateľný rozvoj spoločnosti pre svoj preventívny účinok predstavuje najekonomickejší smer vývoja. Nevynaložené náklady na odstraňovanie ekologických škôd a úspor z obmedzenia nadmernej spotreby predstavujú nevyčísliteľný zisk. Environmentálna výchova a vzdelávanie sa vo vyspelých krajinách považuje za základ prevencie škôd na životnom prostredí a na jej rozvoj sa vynakladajú značné prostriedky.
V rámci základných koncepčných materiálov Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky (ďalej MŽP SR) – Stratégia, zásady a priority štátnej environmentálnej politiky a Národný environmentálny akčný program I. a II. sú obsiahnuté i opatrenia na dobudovanie systému environmentálnej výchovy a zlepšenia prístupu obyvateľstva k informáciám o životnom prostredí. V rámci Národného environmentálneho akčného programu II. medzi najdôležitejšie opatrenia patrí vypracovanie metodických príručiek, účelových publikácií a propagačných materiálov na vzdelávanie vo väzbe na posudzovanie vplyvov na životné prostredie (v gescii MŽP SR), vypracovanie krajských a okresných koncepcií environmentálnej výchovy a vzdelávania v nadväznosti na národnú koncepciu environmentálnej výchovy a vzdelávania (v gescii krajských a okresných úradov), návrh programu uceleného systému environmentálnej výchovy obyvateľstva (Ekologická akadémia), návrh na zriadenie štátnych stredísk environmentálnej výchovy, Environmentálna jar – každoročný súbor podujatí od Dňa Zeme (22. apríl) do Svetového dňa životného prostredia (5.jún) i podpora vydávania periodík Enviromagazín, Životné prostredie, Ekológia a Chránené územia Slovenska (všetko v gescii MŽP SR). V súčasnosti období práve prebieha pripomienkovanie národnej stratégie trvalo udržateľného rozvoja a po jej prijatí by mal byť vypracovaný komplexný  národný akčný program trvalo udržateľného rozvoja.
Mimoriadny význam v starostlivosti o životné prostredie má environmentálna výchova a vzdelávanie predovšetkým detí a mládeže a to formou vytvorenia uceleného školského a mimoškolského systému environmentálnej výchovy a vzdelávania. Základným prvkom uvedeného systému sa stala koncepcia environmentálnej výchovy a vzdelávania schválená uznesením vlády Slovenskej republiky č. 846 z 25. novembra 1997. Na zvýšenie účinnosti plnenia opatrení uvedenej koncepcie sa v roku 1998 vytvorila Ústredná rada pre environmentálnu výchovu a vzdelávanie s väčšími kompetenciami. Rovnako ministerstvo životného prostredia zriadilo v rámci Slovenskej agentúry životného prostredia Centrum environmentalistiky a environmentálnej výchovy, dnes Centrum environmentálnej výchovy               a propagácie.  
Ekologizácia vedomia všetkých vrstiev spoločnosti ako kľúčový prvok TUR je obsiahnutá i v Programovom vyhlásení vlády SR pre rezort životného prostredia. Vláda preto bude v súčinnosti s vedeckými, odbornými i mimovládnymi organizáciami podporovať ucelený systém environmentálnej vedy, vzdelávania, výchovy a propagácie na všetkých stupňoch a druhoch škôl, osvetových zariadení, ale i prostredníctvom masovokomunikačných prostriedkov. Na tento cieľ zabezpečí vypracovanie a realizáciu programu Ekologická akadémia.
Slovenská agentúra životného prostredia (SAŽP) v rámci svojej pôsobnosti má medzi svojimi štatutárnymi činnosťami zahrnutú okrem iného i environmentálnu výchovu, vzdelávanie a propagáciu, ktoré zabezpečuje predovšetkým Centrum environmentálnej výchovy a propagácie. Činnosť v oblasti environmentálnej výchovy sa orientuje v zmysle environmentálnych koncepcií predovšetkým na prácu s mládežou a spoluprácu so školami na rôznych úrovniach organizovaním metodických dní, súťaží, ale aj konzultácií pri diplomových, ročníkových a seminárnych prácach študentov, prácach stredoškolskej odbornej činnosti a pod.
Náučné chodníky sa od začiatku považovali za významné výchovno-vzdelávacie trasy (predovšetkým turisticky značkované chodníky) prírodne i historicky pozoruhodných oblastí. Náučné lokality predstavujú v našich podmienkach predovšetkým jaskyne, arboréta i viaceré prírodné pamiatky, pričom náučný význam lokality je vyjadrený panelom so sprievodnými informáciami. Význam náučných chodníkov i náučných lokalít v procese environmentálnej výchovy zvyšuje i to, že okrem panelov venovaných hodnotám prírody sa ta zaraďuje aj hodnotenie negatívnych vplyvov na prírodné prostredie (erózia, dosah znečisťovania ovzdušia a vôd a pod.) s vytváraním ekologického chápania prostredia a pozitívneho vzťahu návštevníkov k nemu.
Proces environmentálnej výchovy vo sfére kultúrno-osvetových zariadení realizujú predovšetkým múzeá. Dominantný význam má predovšetkým Slovenské múzeum ochrany prírody a jaskyniarstva v Liptovskom Mikuláši ako odvetvové múzeum s celoslovenským environmentálnym zameraním, Slovenské banské múzeum v Banskej Štiavnici, ktoré sa zameriava na vývoj baníctva a geológie s uplatnením širších environmentálnych hľadísk a Múzeum Tatranského národného parku v Tatranskej Lomnici predstavujúce stálu expozíciu reprezentujúcu hodnoty a ochranu prírody nášho najstaršieho národného parku. V prírodovedných expozíciách sa často organizujú vyučovacie hodiny biológie a zemepisu. Kvalitne prepracovaný ochranársky a ekologický aspekt vykazujú i ďalšie múzeá regionálneho charakteru. Popularitu získavajú výstavy s ochranárskou tematikou, besedy, prednášky, súťaže, terénne vychádzky a pod.
Nezastupiteľné miesto v procese environmentálnej výchovy detí a mládeže majú mimovládne organizácie (MVO) zaoberajúce sa environmentálnou problematikou. Tretí sektor získava svojimi výsledkami autoritu aj v tejto oblasti. Tieto úspechy sú o to cennejšie, že sú výsledkom práce vykonanej na základe dobrovoľnosti a často bez finančnej podpory, s osobným zanietením aktivistov venujúcich tejto práci nielen svoj vlastný čas, ale i vlastné finančné prostriedky. Mnohé z týchto organizácií majú dlhoročné skúsenosti s environmentálnou výchovou, dostatočné nadšenie i vysoký stupeň osobnej obety. MVO okrem projektov, ktoré možno priamo zapojiť do vyučovacieho procesu, pripravujú pre učiteľov a deti aj celoročné aktivity, týkajúce sa mimoškolskej environmentálnej výchovy.
Environmentálna výchova a vzdelávanie tvorí integrálnu súčasť práce materských, základných i stredných škôl. K ďalšiemu kvalitatívnemu posunu aj v tejto oblasti materských škôl by mal prispieť inovovaný program výchovy a vzdelávania v materských školách, v ktorom je výrazne rozpracovaná aj problematika environmentálnej výchovy. Základné a stredné školy postupujú v tejto oblasti podľa nadpredmetových učebných osnov environmentálnej výchovy pre základné a stredné školy. Tieto osnovy sa označujú aj ako environmentálne minimum a týkajú sa všetkých učebných predmetov. Každoročne sa v školách organizujú predmetové olympiády, súťaže a stredoškolská odborná činnosť zameraná na problematiku životného prostredia. Úspešne sa rozšíril projekt Školy podporujúce zdravie, v ktorého rámci sa riešia problémy a súvislosti so životným prostredím v kontexte so zdravím človeka a environmentálna výchova sa účinne prelína so zdravotnou výchovou. 
Súčasný stav v environmentálnej výchove by sa mal uberať dvoma v praxi navzájom  prepojenými smermi. Prvý smer sa dá charakterizovať ako výchova a vzdelávanie vedúce k pochopeniu problémov životného prostredia a uvedomeniu si vlastnej jedinečnej možnosti ovplyvniť toto dianie svojím každodenným postojom a konaním. Druhým smerom je etika, morálka, medziľudské vzťahy a životný štýl, ktoré významnou mierou ovplyvňujú nielen kvalitu života jednotlivca, ale i smerovanie celej ľudskej spoločnosti.
Prioritný význam pri formovaní pozitívneho vzťahu detí a mládeže k životnému prostrediu má predovšetkým rodina. Mnohí rodičia však majú len malý záujem o problematiku životného prostredia, zmenu hodnotových orientácií detí a mládeže, o odolávanie tlaku konzumného spôsobu života a o riešenie problému stále sa zmenšujúceho záujmu detí a mládeže o zmysluplné využívanie voľného času. Naopak, títo rodičia potláčajú záujem svojich detí o ekologické problémy a skôr podporujú iné aktivity, dôležitejšie pre budúcnosť svojich detí (výučba cudzích jazykov, počítačová gramotnosť a pod.).
Ďalším faktorom formovania vzťahu detí a mládeže k životnému prostrediu je škola  a predovšetkým dominantná postava učiteľa. Jeho nesmierne dôležitá úloha spočíva v sprostredkovaní aktuálnych a veku primeraných informácií o stave prírody a životného prostredia vôbec, ale predovšetkým, a to najmä v mladších ročníkoch (materské školy a prvý stupeň základných škôl), vo formovaní pozitívneho a citlivého vzťahu k prírode   a všetkému živému vôbec. Pochopením rozmanitosti navzájom previazaných foriem života, ich dôležitosti pri zachovaní budúcnosti na našej planéte, pochopením nevyhnutnosti ich ochrany a získaním citlivého vzťahu k prírodnému prostrediu dochádza u konkrétneho človeka k vybudovaniu spoľahlivých vnútorných zábran, bariéry proti konaniu spôsobujúcemu ničenie a devastáciu prostredia. Táto okolnosť je pre budúcnosť o to dôležitejšia, že takýto zodpovedný jednotlivec či komunita nemusia disponovať práve najaktuálnejšími informáciami z problematiky životného prostredia, a predsa sú z pohľadu ochrany tohto prostredia neraz cennejší        a užitočnejší, ako ľudia sucho prijímajúci a disponujúci týmito informáciami, no s nedostatkom   citlivého vnímania a precítenia prírody a života v nej. Mladí ľudia disponujúci harmonickým a citlivým vzťahom k prírode a formám života v nej si tento vzťah prenášajú do svojej ďalšej profesionálnej kariéry, i keď práve nemusia priamo pracovať v ekologickej či environmentálnej oblasti, čím prispievajú k neoficiálnej ekologizácii iných sfér (ekonomika, právo, stavebníctvo a pod.).
Pri procese environmentálnej výchovy dosiaľ nie je plne využitý potenciál cirkví. Tieto inštitúcie majú výrazné možnosti pri ovplyvňovaní formovania predovšetkým morálneho a osobnostného profilu detí a mládeže, ktorého súčasťou by sa malo stať i formovanie vzťahu k prírode a úcty k životu v nej. 
Neoceniteľný význam pri formovaní harmonického vzťahu detí a mládeže k prírode a životnému prostrediu vôbec má priamy a bezprostredný každodenný kontakt s krásou a harmóniou všetkých jej foriem. Práve v uvedenej oblasti sme našim deťom a mládeži azda najviac dlžní. Je mimoriadne znepokojujúce, že už niekoľko generácií detí vyrastá v betónových „džungliach“ bez možnosti spontánneho nadviazania kontaktu s prírodou, obklopené sterilným prostredím bez akýchkoľvek estetických prvkov, ktoré by v týchto deťoch rozvíjali pocit harmónie a estetické cítenie. Tento neradostný stav sa naďalej zhoršuje neprestajným úbytkom plôch verejnej zelene i ostatných lokalít so zastúpením prírodných prvkov v našich mestách v dôsledku plošného záberu týchto lokalít na výstavbu občianskej vybavenosti, parkovísk a iných „veľmi dôležitých“ stavieb. Dnešné deti oveľa skôr prídu do styku s najnovšími vymoženosťami vedy a techniky, ako sú mobilné telefóny, internet, satelitná televízia, hypermarkety či automobily, ako napríklad s lesom či voľne žijúcimi zvieratami. To všetko môže v týchto deťoch vzbudzovať falošné pocity  o nesmiernej dôležitosti či všemocnosti technického pokroku pri riešení každodenných problémov a naopak, úvahy o malej dôležitosti až nepotrebnosti prírody pre ich budúcnosť. Pritom svetové skúsenosti a poznatky dokumentujú, že deti vyrastajúce v dokonale odprírodnenom prostredí bez akýchkoľvek estetických prvkov prírodného či humánneho pôvodu sú oveľa zraniteľnejšie voči rôznym sociálnopatologickým javom, ako sú kriminalita, drogy, vandalizmus a pod. Kriminálne štatistiky z newyorského Bronxu, viedenskej štvrti Neuerlaa či bratislavskej Petržalky o tom hovoria jasnou rečou.
 
Najzávažnejšie problémy

•	analýza celkovej situácie v oblasti životného prostredia si vyžaduje dlhodobé sledovanie dôsledkov jednotlivých zložiek životného prostredia na celkový spôsob života spoločnosti, detí a mládeže, foriem využívania ich voľného času a ostatných aktivít rozvíjajúcich ich osobnostný profil;
•	malý ekonomický a sociálny status učiteľa v spoločnosti. Keďže učitelia a škola všeobecne majú podstatný vplyv na formovanie vedomostného a osobnostného profilu detí a mládeže, zlepšenie ich ekonomického (mzdové otázky) a sociálneho (definitíva v štátnej službe) postavenia môže zabezpečiť plné využitie ich duševného potenciálu pri procese nielen environmentálnej výchovy;
•	dosiaľ sú cirkvi nedostatočne zapojené do procesu environmentálnej výchovy. Vzhľadom na prirodzenú autoritu, ktorú jej príslušníci požívajú aj u detí a mládeže, je ich potenciál v procese nielen environmentálnej výchovy značne rozsiahly a veľmi málo využitý;
•	absencia legislatívnych a ekonomických opatrení zvýhodňujúcich podmienky práce environmentálnych mimovládnych organizácií. Predovšetkým treba novelizovať nevyhovujúci zákon o nadáciách, zákon č. 286/92 Zb. o daniach z príjmu v zmysle dobrovoľného odvodu určitého percenta dane neziskovým organizáciám a združeniam a pod. 

Cieľom v tejto oblasti je v súvislosti s prechodom niektorých odborných organizácií ministerstva životného prostredia na príspevkovú formu financovania (Slovenská agentúra životného prostredia) vytvoriť prostredníctvom príspevku zriaďovateľa na ich činnosť pri pokračovaní ich úloh v rámci procesu environmentálnej výchovy dostatočný časový priestor s náležitým personálnym a finančným zabezpečením. Pretože činnosť v procese environmentálnej výchovy nie je pre súkromné subjekty nijako lukratívna (s výnimkou MVO), uvedené činnosti musí v rámci zabezpečenia verejnoprospešných činností gestorovať štát.
V súčasnosti treba venovať pozornosť otázkam vzťahu detí a mládeže k problematike zdravého životného rozvoja, k prírode, ale najmä  environmenálnej výchove. Pri politických, ekonomických aj iných dôležitých rozhodnutiach sa berú do úvahy prevažne len krátkodobé priority spočívajúce v presadzovaní záujmov a potrieb súčasnej generácie bez zhodnotenia ich vplyvu na zabezpečenie potrieb budúcich generácií. Podstata ekologickej krízy spočíva v životnom štýle ľudí, ktorí sú ochotní zničiť svet a to s cieľom dosiahnuť maximálne zisky a potvrdiť si svoju nadradenosť nad prírodou.

11. Deti a mládež rómskej menšiny 

Počet rómskych obyvateľov prihlásených k trvalému pobytu v Slovenskej socialistickej republike predstavoval k 31. decembru 1988 247 775 osôb. Dnes sa odhaduje, že na Slovensku žije približne 500 tisíc Rómov.  Rómske obyvateľstvo sa považuje za vidiecke, keďže sa odhaduje, že okolo 80 percent žije mimo mestských aglomerácií, zvyčajne v osadách a obciach. Ku koncu roka 1998 bolo na Slovensku evidovaných 591 osád s celkovým počtom 124 031 obyvateľov. Z celkového počtu   je 67 osád situovaných mimo obce a 175 osád sa rozprestiera na okraji, resp. v tesnej blízkosti obcí. 
V roku 1991 vláda priznala Rómom status národnostnej menšiny. Práva rómskeho etnika  sú rámcované Dohovorom o ochrane národnostných menšín, ktorý podpísala SR v roku 1995, Chartou pre novú Európu, tzv. Parížskou z roku 1990, Dohovorom o právach dieťaťa  a, samozrejme, Ústavou SR.
Etnická a jazyková odlišnosť, často málo akceptovaná politickým režimom,    v priebehu desaťročí kumulovala v rómskych rodinách rad sekundárnych negatív, ktoré postupne rozkladali tradičné etnické zvyklosti, kultúrno-spoločenskú a rodovú hierarchiu. Na druhej strane rómska komunita neprijala a nestotožnila sa s hodnotami, pravidlami a normami, ktoré jej ponúkala majoritná spoločnosť. Rozpad vlastnej duchovnej nadstavby a neprijatie majoritnej kultúry predurčoval stupeň študijnej spôsobilosti a úspešnosti rómskych detí v slovenskej škole a ďalej aj ich odbornú a profesijnú neschopnosť preniknúť do štruktúr slovenskej spoločnosti  ako pozitívna ekonomická a spoločenská sila.

Demografický vývoj

Vplyv sociálne a kultúrne zanedbaného prostredia osád a iných lokalít s rizikovými životnými podmienkami sa prejavuje výrazným populačným vzostupom. Kým nerómska populácia zaznamenáva v porovnaní s minulým obdobím úbytok živonarodených detí, rómska komunita prežíva náhly populačný rozvoj. V roku 1994 sa podieľala na celkovom počte narodených detí 24 percentami a v roku 1996 už 26 percentami.  V roku 1996 sa  vo východoslovenskom regióne narodilo 20 996 detí,  z toho 5 384 rómskych, čo je skoro 25 percent z celkového počtu. V prvých troch mesiacoch roka 1997 v niektorých lokalitách Slovenska rómske deti tvorili až 44 percent z celkového počtu živonarodených detí. V porovnaní s pôrodnosťou ostatnej slovenskej komunity je troj- až štvornásobne vyššia.
Detská zložka v rómskej populácii  tvorí vysoký podiel. V r. 1947 tento podiel tvoril 39,3 %, koncom 60-tych rokov vzrástol až na vyše 50 %, ustaľoval sa v 70-tych a 80-tych rokoch okolo 43 %, v súčasnosti okolo 60 %. So zvýšenou pôrodnosťou súvisí aj znižujúci sa vek prvorodičiek oslobodených od povinnej školskej dochádzky a narastanie počtu  rómskych žiakov. S populačným  vývojom súvisí aj kvalita rodičovskej starostlivosti o dieťa. V zdravotníckych zariadeniach sa z roka na rok ocitá viac rómskych detí, ktoré opúšťajú matky hneď po pôrode. Ich konanie z pohľadu zdravotníckeho personálu nemá logické pozadie, no pôsobí tu dlhodobý rozpad  hodnotovej orientácie rómskej rodiny vnútri vlastnej komunity, oslabenie, až strata rodinnej súdržnosti a zodpovednosti za výchovu detí pod vplyvom vnútorných i vonkajších dlhodobo pôsobiacich realít. Bieda, chudoba  a hlad často určujú spôsob správania sa mladých matiek a prvorodičiek. 
Vplyvom oslabených mechanizmov starostlivosti o deti a rodinu vyvolaných aj vzrastom asociálneho správania jednotlivcov či sociálne slabých skupín rómskej komunity a zanedbávaním základnej povinnosti výživy a výchovy detí  zo strany rodičov  je vysoký počet rómskych detí umiestnených v zariadeniach náhradnej výchovy, v detských domovoch,  reedukačných a diagnostických centrách a výchovno-nápravných ústavoch. 

Vzdelávanie a výchova
V slovenskom školstve sa už dlhodobo  konštatuje, že početná skupina rómskych detí charakterizovaná  rovnakými  antropologickými črtami a vlastnosťami, ale predovšetkým podobnými sociálno-ekonomickými, spoločenskými a kultúrnymi podmienkami života, dosahuje z pohľadu  výchovno-vzdelávacích cieľov nedostatočné až neúspešné študijné výsledky. Pritom na Slovensku doteraz nie je ani jedna materská škola, základná škola, stredná škola a ani vysoká škola, v ktorej by sa mohli osoby hlásiace sa k rómskej menšine vzdelávať vo svojom materinskom jazyku, ani v jednej  škole nie je rómčina  vyučovacím jazykom. Právo na vzdelávanie v materinskom jazyku sa teda de facto v SR pre rómsku menšinu ešte nenaplnilo a oficiálny výchovno-vzdelávací a školský systém na potreby rómskej menšiny v tomto smere primeraným spôsobom nereagoval. Navyše v poslednom období vzniká viac a viac škôl, v ktorých sú sústredené len rómske deti, alebo v rámci existujúcich škôl sa cieľavedome oddeľujú rómski žiaci od nerómskych a riaditelia zriaďujú triedy len s rómskymi žiakmi. Ako dôvody sa uvádzajú žiadosti  rodičov slovenských žiakov, ktorí odmietajú, aby ich deti chodili do jednej triedy s Rómami. Podľa nich rómske deti intelektuálne zaostávajú, neučia sa, vyrušujú, kradnú, vydierajú svojich bielych spolužiakov a pre mentálnu zaostalosť a neschopnosť sústrediť sa stávajú sa pre ostatných žiakov prekážkou pri zvyšovaní kvality výchovno-vzdelávacieho procesu. Aj z týchto dôvodov zo škôl, v ktorých je sústredených viac rómskych žiakov, postupne ostatní žiaci odchádzajú na iné školy. So súhlasom  rezortu školstva a celého pedagogického zboru príslušných škôl dochádza k sústreďovaniu rómskych detí v samostatných školách. Tento inštitucionálne neriadený, ale reálny proces nevytvára predpoklady na budovanie základov národnostného rómskeho školstva. V skutočnosti len fyzicky oddeľuje rómskych žiakov od nerómskych bez priznania práv na výchovu a vzdelávanie v materinskom jazyku.    
	Identifikovanie potrieb a požiadaviek rómskeho žiaka v slovenskej škole je jedným z pálčivých problémov slovenského školstva. Rómski žiaci sa v nej reflektujú ako výrazne demotivovaná, sociálne a ekonomicky nemobilná skupina žijúca v podmienkach chudoby      a biedy, ktorá dosahuje vo výchovno-vzdelávacom procese vo všeobecnosti neúspešné výsledky. 
	Z doterajších pozorovaní a skúseností sa dá konštatovať, že najmenej  80 % rómskych žiakov na základných školách  povinnú školskú dochádzku končí v nižšom ako 9. ročníku. Vysoký výchovný deficit na základných školách vylučuje rómskych žiakov z ďalšej participácie na vzdelávacom procese na stredných a odborných školách, gymnáziách a vysokých školách. Maturitné a vysokoškolské vzdelanie má necelých 11 tisíc osôb, čo predstavuje len asi 2 % z celkového počtu rómskej populácie. Desaťtisíce zdravých rómskych detí za posledných pätnásť-dvadsať rokov sa vzdelávali v osobitných školách určených pre deti s mentálnym postihom; tie dnes vytvárajú obrovskú armádu nezamestnaných, druhoradých občanov bez šancí včleniť sa  do spoločnosti. 
V roku 1999 navštevovalo všetky typy základných škôl  696 330 žiakov.  Z 8 314 žiakov, ktorí si priznali rómsku národnosť alebo tak  namiesto nich urobili učitelia, 5 539  chodilo do štátnej základnej školy, 7 do cirkevnej základnej školy (ani jeden do súkromnej základnej školy), 108 do špeciálnej školy, 25  do špeciálnej školy – zaradenie v pomocných oddeleniach a 2 635 do osobitných škôl, čo znamená, že  takmer 34 percent vykazovaných rómskych žiakov alebo každý tretí rómsky žiak navštevoval inú ako základnú školu.

Tabuľková časť:
Škola	počet všetkých žiakov	počet rómskych žiakov	
Štátna základná škola	645 384           	5 539	
Súkromná základná škola	       174	       0	
Cirkevná základná škola	  26 148	       7	
Spolu	671 706	5 546	

Žiaci podľa národnosti v Košickom kraji
Gymnázium	   9 287	       2	
SOŠ	 12 824	     70	
SOU,U	 12 459	     15	
Spolu	 34 570	    8 9	

Špeciálne školstvo 1999/2000	počet všetkých žiakov	počet rómskych žiakov	
Materská škola
Mentálny, telesný postih, chyby sluchu, zraku, naruš. komunikácia, pri zdravot. zariadeniach, integrované triedy pri bežných školách, vývojové chyby	   1 688	     70	
Spolu	   1 688	     70	
Základná škola	   5 782	   108	
Osobitná škola	 17 736	2 635	
Pomocná škola	   1 106	     25	
Spolu	 24  624	2 758	
Odborné učilište	   3 299	   143	
Gymnázium	        77	       0	
SOŠ	      271	       0	
SOU	      513	       4	
Spolu         	   4 160	   147	

Predmetom odborného záujmu  je počet  detí zaradených do výchovného                     a vzdelávacieho procesu osobitných škôl. Vychádzame zo všeobecne prijímanej konštanty o výskyte 2-4 promile populácie s mentálnym alebo iným fyzickým či psychickým postihom. Separát štatistickej ročenky školstva SR  aj iné štatistické zdroje potvrdzujú, že v špeciálnych školách sa umiestňujú rómske deti vo väčšine prípadov nie z dôvodu príslušný  zdravotný postih, ale z iných sociálno-výchovných aspektov  prítomných v tradičnom rodinnom a domácom prostredí rómskej rodiny, doteraz neobjektivizovaných                                           nerešpektovaných z pohľadu  potrieb a požiadaviek  školského systému a jeho výchovno-vzdelávacích cieľov. Zo štatistík vyplýva, že deti na Slovensku  (v skutočnosti rómske deti) sa štyri až päťkrát častejšie ako v ktorejkoľvek inej populácii zaraďujú do kategórie s mentálnym alebo kombinovaným postihom. Príčiny vysokého promile mentálneho postihu detskej a mládežníckej populácie treba z pohľadu zdravého vývoja celej spoločnosti objektivizovať a kvalifikovane posunúť do pozornosti predovšetkým odbornej zdravotníckej obce. 
Osobitným problémom je zamestnanosť rómskej mládeže. Podľa štatistík až polovica školopovinných rómskych detí nedokončí školskú dochádzku v najvyššom ročníku, čo znamená, že  nenadobudne dostatočnú gramotnosť na to, aby mohla ďalej študovať na strednej škole, prípadne aby  sa vedela umiestniť na trhu práce. Aj preto podiel dlhodobo nezamestnanej mládeže vo veku 14 – 24 rokov predstavuje viac ako 25 percent  z celkového počtu evidovaných rómskych uchádzačov o prácu. Pritom údaje medzi počtom evidovaných rómskych uchádzačov o zamestnanie a odhadom počtu žijúcich Rómov je výrazne rozdielny. Veľký počet Rómov nie je na úradoch práce evidovaných a nepoberá ani hmotné zabezpečenie v nezamestnanosti, ani dávky sociálnej starostlivosti. 
 	Rómovia ako nezamestnaní mladí ľudia sú ohrozovaní stratou resp. ani nevytvorením si pracovných návykov, deštrukciou svojej osobnosti, množstvom nevyužitého voľného času, pocitmi neúspešnosti. Po skončení školskej dochádzky sa stretávajú s problémami so zamestnaním, uplatnením, pocitmi nespravodlivosti, demotiváciou aj v súvislosti so svojou etnickou nerešpektovanou odlišnosťou a diskrimináciou pri hľadaní a obhajovaní si svojho miesta v spoločnosti. Absolventi osobitných škôl, podobne ako mentálne postihnuté deti, sa veľmi ťažko zaraďujú do života, rezignujú z ďalšej prípravy na povolanie a zamestnanie vôbec a sú často zneužívaní na trestnú činnosť. Niekoľko rokov trvajúci sociálny prepad rómskych rodín znamená úplnú chudobu a nedostatok často základných potrieb výživy týchto detí. Aj Rómovia s učňovským vzdelaním patria medzi najväčšie skupiny nezamestnaných absolventov škôl a dlhodobo nezamestnaných. To vyvoláva existenčné problémy mladých rómskych rodín a vedie ku vzniku  sociálnopatologických javov. Podobne deti z detských domovov s výrazným zastúpením rómskeho etnika, v nich nenachádzajú svoje miesto v spoločnosti v dôsledku sociálnej izolácie domovov, slabých sociálnych zručností a zlej finančnej situácie v domovoch, absencie predstavy o reálnej funkcii rodiny, nedostatku citových väzieb atď. Sociálno-ekonomické postavenie  ľudí bez kvalifikácie je neperspektívne a mimoriadne nepriaznivé. V prípade Rómov nezamestnanosť v priebehu niekoľkých rokov dosiahla až etnicko-kultúrny rozmer, keď rómske lokality s 80 % – 100 % nezamestnanosťou úplne prepadajú do sociálnej siete a nenachádzajú z nej východisko. Prehlbujúca sa sociálno- -ekonomická kríza okresov s najvyššou nezamestnanosťou (Rimavská Sobota, Rožňava, Trebišov, Prešov, Vranov, Michalovce, Poprad, Svidník, Košice-okolie) zhoršuje aj vzájomné vzťahy s väčšinovým obyvateľľstvom (rast kriminality) a vyúsťuje do stupňujúcich sa etnických konfliktov.  
Už viac ako desať rokov sa Slovensko pokúša do svojho systému zakotviť občianske a demokratické princípy riadenia štátu a spoločnosti. Na tomto procese sa zatiaľ aktívne nepodieľa rómska komunita, čo znamená, že aj rómska mládež je v tomto smere pasívna a nezainteresovaná. Vyplýva to aj z faktu, že na stredných školách študuje zanedbateľné percento rómskych študentov, na vysokých školách len niekoľko desiatok, čo znamená, že tu neexistujú cesty, vzťahy a väzby, ktorými by sa rómska mládež mohla, vedela a dokázala zainteresovať na občianskej participácii, prípadne na identifikovaní a riešení aktuálnych spoločenských problémov či dokonca vecí dotýkajúcich sa jej vlastného života. Rovnako zostáva pasívna aj v mieste svojho bydliska a najbližšieho okolia, čo sa najvýraznejšie prejavuje jej  nezáujmom o vývoj komunálnej politiky, ktorý ovplyvňuje podmienky a kvalitu života jej samej.
 	Ekonomická mobilita a sociálne pozadie rodiny a jednotlivcov výrazne ovplyvňuje kvalitu a rozsah aktivít vo voľnom čase. Rómske rodiny žijúce mimo trhu práce a štruktúr  slovenskej spoločnosti neponúkajú svojim deťom dosť príležitostí na hodnotné využívanie voľného času.  Osady a obydlia Rómov na vidieku sú spravidla mimo správnych obecných celkov bez výchovno-osvetových, kultúrnych či športových podmienok. V chudobnom ekonomickom a nadstavbovom prostredí rómska mládež dozrieva ako fyzicky slabá, duchovne málo zdatná a odolná.  Rómska mládež žijúca v mestách nemá dostatok peňazí, aby sa mohla venovať rozličným aktivitám v kluboch, za ktoré treba platiť. Zvyčajne sa bezcieľne potuluje a veľmi často sa uchyľuje k prejavom agresivity a asociálneho správania voči okoliu.
V tejto súvislosti vlastne treba povedať, že okrem drobných prác, ktoré sú spojené so zaisťovaním tuhého paliva, predovšetkým dreva na kúrenie, rómska mládež na vidieku nemá iné povinnosti. Preto veľa času trávi v lese a okrem chystania dreva zbiera lesné plody, ktoré potom pozdĺž ciest predáva turistom a ostatným občanom. Rómska mládež využíva čas sledovaním televízie, počúvaním rozhlasu a sledovaním videa.  Pomerne veľa času jej zaberá sledovanie videofilmov s pochybnou kvalitou a tematikou. 
Napriek nevhodným až kritickým životným podmienkam neustáva medzi rómskou mládežou záujem o pestovanie kultúrneho dedičstva. Najmä v poslednom čase príspevky z programov mimovládneho sektora otvorili možnosti na zriaďovanie klubov rómskej mládeže, folklórnych a hudobných skupín, na organizovanie rozličných kultúrnych aktivít, do ktorých sa rómske deti a mládež aktívne zapájajú, pretože iné možnosti na sebarealizáciu vo svojom okolí nemajú. V tejto súvislosti treba  povedať, že predovšetkým hudobné a tanečné súbory podliehajú lacnému a komercionalizovanému vkusu tuctových slovenských a zahraničných skupín a nekriticky  napodobňujú ich štýl. Tento trend preberania lacného vkusu aj do tvorby rómskych autorov je ovplyvnený absenciou všeobecného a odborného vzdelania a postupnou stratou historickej a kultúrnej pamäti rómskeho etnika ako celku. V hodnotovom rebríčku mladých ľudí badať podceňovanie poznávacích hodnôt. Využívanie voľného času rómskych detí a mládeže žijúcich v mestách sa výrazne neodlišuje od ich rovesníkov na vidieku.
Deprivácia a strata pozitívnej hodnotovej orientácie a uvedomelej  etnickej identifikácie Rómov v dôsledku dlhodobo neúspešnej projektovej stratégie prieniku do štruktúr slovenskej spoločnosti korešponduje so zrkadlovým obrazom kvality všeobecnej životnej úrovne, v ktorej sa táto komunita reálne nachádza. Bytový štandard Rómov v lokalitách početného sústredenia bez inžinierskych sietí a občianskej vybavenosti ohrozuje zdravý fyzický a duševný vývoj rómskej populácie. Osady sú obyčajne rozvojovo a spoločensky izolované od samosprávnych územných celkov, i keď sú ich administratívnou súčasťou. Sú bez zdroja zdravotne vyhovujúcej pitnej vody a elekronických médií, ale sú aj prirodzeným zdrojom zvýšeného výskytu nákazlivých chorôb. Všetky osady zápasia s nedostatkom bytových priestorov. Jednu miestnosť zvyčajne obýva až 15 osôb a okrem postele a pece na tuhé palivo  tu nie je nijaké iné vybavenie. Deti využívajú svoj voľný čas v spoločnosti dospelých a už  v ranom predškolskom veku preberajú normy  ich  správania.
Vplyvom oslabených mechanizmov starostlivosti o deti a rodinu vyvolaných aj narastaním asociálneho správania jednotlivcov či sociálne slabých skupín rómskej komunity a zanedbávaním základnej povinnosti výživy a výchovy detí  zo strany rodičov  je vysoký počet rómskych detí umiestnených v zariadeniach náhradnej výchovy, v detských domovoch, v reedukačných a diagnostických centrách a výchovno-nápravných ústavoch. 
Fajčenie cigariet, konzumovanie lacného alkoholu, vdychovanie rozličných život ohrozujúcich látok, ako sú riedidlá a lepidlá, postihujúce v poslednom období celé rómske rodiny vrátane starcov, dojčiat a tehotných žien, nadobúda  etnickopatologický rozmer. Nesprávna výživa, zlé stravovacie návyky, všeobecne nedbanlivá starostlivosť o vlastné  zdravie, chýbajúca odborná zdravotná pomoc a osveta fyzicky a psychicky kvalifikuje súčasnú rómsku populáciu i jej budúce generácie. Priemerný vek Rómov na Slovensku je o 12 až 15 rokov  kratší než u ostatného obyvateľstva.

Najzávažnejšie problémy

•	dosiaľ nevybudovaný systém národnostného rómskeho školstva a to počnúc predškolskou prípravou, cez základné a stredné školy, až po rozširovanie ďalších možností vysokoškolského vzdelávania;
•	chýbajú vzdelávacie a školiace programy pre profesionálnych a dobrovoľných pracovníkov s deťmi a mládežou z rizikových skupín;
•	nedostatočný počet učiteľov a vychovávateľov z radov Rómov;
•	nie sú zvýhodnení (daňové úľavy, dotácie a pod.) zamestnávatelia a podnikatelia, ktorí zamestnávajú rómskych občanov;
•	nie je vypracovaná báza dát výskumov, ktoré realizovali štátne a neštátne subjekty v oblasti menšinových skupín detí a mládeže; 

Cieľom v tejto oblasti je:

•	Zlepšenie celkového postavenia rómskeho etnika v našej spoločnosti vyžaduje celý rad zmien a opatrení štátu voči tejto národnostnej menšine v oblasti politickej, sociálno-          -ekonomickej a v oblasti vzdelávania detí a mládeže. Je nevyhnutné naplniť občianske a národnostné práva príslušníkov tejto menšiny v oblasti etnickej a vlastného etnokultúrneho rozvoja (podpora rozvoja menšinovej kultúry a etnoemancipačného procesu) a eliminovať prejavy rasovej diskriminácie a netolerancie na všetkých úsekoch života v spolužití s majoritou (pri uchádzaní sa o zamestnanie, v zapájaní sa do politického a kultúrno-spoločenského diania, v zastavení medializovania rómskej kriminality, ktorá je de facto tiež len adekvátna celkovo dosiahnutej úrovni);
•	Odmietnuť projektované programy alternatívneho vyučovania rómskych žiakov so zníženým rozsahom učiva v základných školách s limitovaním hraníc ich vzdelávateľnosti. Znamenalo by to len ďalšiu diskrimináciu príslušníkov rómskeho etnika, napriek tomu, že tieto programy sa maskujú rôznymi tézami o humanizácii a naplnení potreby úspešnosti rómskeho žiaka. Podstata problému spočíva v akceptovaní národnostných práv a etnickej, jazykovej odlišnosti;
•	Systematicky vytvárať podmienky pre sieť škôl, tried, a to od predškolskej prípravy cez základné školy s využívaním rómčiny na elimináciu jazykového hendikepu, stredné školy až po rozširovanie ďalších možností vysokoškolského vzdelávania. Nevyhnutná je príprava dostatočného množstva odborne spôsobilých a kvalitne vyučujúcich učiteľov. Aj v oblasti školstva sa musí dôsledne uplatňovať nielen zákaz negatívnej diskriminácie rómskych obyvateľov, ale podobne ako v zahraničí treba zvažovať možnosti pozitívnej preferencie u rómskych žiakov na elimináciu ich hendikepov a sociálnych deficitov. Minimálne na všetkých pedagogických fakultách, ale aj na fakultách iného zamerania, podobne ako v Čechách, je žiaduce zaviesť výučbu predmetu oboznamujúceho poslucháčov s rómskou kultúrou, históriou, etnickými či psychologickými aspektmi odlišnosti Rómov;
•	Na zvládnutie súčasnej akútnej situácie v obrovskej dlhodobej nezamestnanosti mladých rómskych pracovných síl i čerstvých absolventov škôl treba využívať všetky existujúce formy mimoškolského vzdelávania, rekvalifikačných kurzov, rôznych výcvikových kvalifikačných programov v rámci nadácií so zárukou získania kvalitného zamestnania     a postupnej zmeny ich sociálnej situácie. V tomto smere sa musí orientovať aktívna politika zamestnanosti na vytváranie vhodných pracovných príležitostí, na dostatočnú motiváciu pri sebarealizácii mladých ľudí na trhu práce, na vytváranie podmienok na bývanie a iných aspektov života mladých rodín, najmä v zaostalých rómskych komunitách;