Stanovisko vlády Slovenskej republiky
k návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky
na vyslovenie nedôvery predsedovi vlády Slovenskej republiky
Mikulášovi Dzurindovi
__________________________________________________________________

K jednotlivým bodom návrhu predloženého skupinou poslancov vláda SR prijíma toto stanovisko:

1. Podľa tvrdenia obsiahnutého v návrhu skupiny poslancov vláda pod vedením Mikuláša Dzurindu nerieši životné otázky spoločnosti – vysoké deficity verejných financií, platobnej a obchodnej bilancie, vysokú nezamestnanosť, pokles kurzu slovenskej koruny.

Odpoveď na toto tvrdenie možno formulovať v politickej rovine; teda bez širšej argumentácie ho odmietnuť. Je však správne ho formulovať v polohe odbornej, ekonomickej, predpokladajúcej však ochotu akceptovať argumenty, posudzovať problémy v kontexte minulého vývoja, rozhodujúcich vnútorných a vonkajších vplyvov a najmä predpokladov pre budúci vývoj ekonomiky.

V uplynulom období, aj v predchádzajúcich týždňoch, sa vývojom slovenskej  ekonomiky zaoberali viaceré inštitúcie. Popri iných je odôvodnené uviesť najmä Medzinárodný menový fond a Organizáciu pre ekonomickú spoluprácu a rozvoj. Hodnotenia týchto inštitúcií, váhu ktorých nemožno spochybňovať, v zásade oceňujú smerovanie slovenskej ekonomiky, jej základnú vývinovú tendenciu, založenú touto vládou, vidia ako dobrý predpoklad pre naplnenie integračných cieľov a konvergenciu slovenskej ekonomiky s ekonomikou Európskej únie. Toto základné, určujúce hodnotenie platí aj napriek tomu, že správy oboch inštitúcií poukazujú na nevyhnutnosť prioritnej orientácie na vývoj verejných financií, platobnej bilancie a na pretrvávajúci problém nezamestnanosti. Správa Organizácie pre ekonomický vývoj a spoluprácu z júna t.r. pri sumárnom hodnotení vývoja ekonomiky po roku 1998 uvádza, že v Slovenskej republike sa v tomto období ekonomika radikálne preorientovala, vytvorili sa inštitúcie trhovej ekonomiky, implementované štrukturálne reformy posilnili ekonomický potenciál krajiny a zvýšili jeho odolnosť voči rôznym nárazom. Správa v záverečnom hodnotení uvádza, že politika stabilizácie a dosiahnutý pokrok v štrukturálnych reformách podnietili oživenie ekonomiky v roku 2001, umožnili zvýšiť úverový rating Slovenska na investičný stupeň. V správe sa konštatuje, že súhrnné pôsobenie tých faktorov, ktoré sú výsledkom ekonomických krokov vlády, umožnia v nadchádzajúcich osemnástich mesiacoch, t.j. v druhom polroku 2002 a v roku 2003, rast hrubého domáceho produktu priblížiť k 4%. Správa ďalej konštatuje zmenu tendencie vo vývoji zamestnanosti, pričom uvádza, že napriek tomuto obratu miera nezamestnanosti zostane vysoká, okolo 18%. Vysoký nárast nezamestnanosti bol spôsobený nevyhnutnými hlbokými reštrukturalizačnými krokmi v slovenskom hospodárstve. V priebehu roku 2001 došlo k niektorým zmenám na trhu práce, ako napr. 1% rast zamestnanosti v roku 2001 po viac ako 5 rokoch, výrazne zníženie nezamestnanosti absolventov škôl a postupné znižovanie podielu nezamestnaných mladých ľudí.  V správe je podrobne popísaný vývoj vo všetkých oblastiach ekonomiky, načrtnutá pravdepodobná trajektória ďalšieho vývoja. Opodstatnene možno konštatovať, že súhrnné hodnotenie ekonomickej politiky vlády v správe Organizácie pre ekonomickú spoluprácu a rozvoj vyznieva pozitívne, a to napriek tomu, že neobchádza žiadny z jestvujúcich problémov.

Pri hodnotení ekonomickej politiky vlády a jej výsledkov treba na prvom mieste vidieť významnú, často však opomínanú skutočnosť: vláda po svojom nástupe nemohla uskutočňovať kontinuálnu politiku. Musela začať so stabilizáciou hospodárstva, musela naštartovať oneskorované štrukturálne reformy, stála pred úlohou získať dôveru zahraničných investorov. Jej prioritou sa stali úlohy, ktoré neboli doriešené v predchádzajúcom období transformácie ekonomiky – vytvorenie právneho prostredia a predovšetkým vymáhateľnosti práva, nastolenie podmienok pre štandardné, transparentné podnikateľské prostredie, reštrukturalizácia finančného sektora, ktorému sa v predchádzajúcom období, napriek jeho kľúčovému významu pre ekonomiku a jej ďalší vývoj, nevenovala pozornosť vôbec. Prioritou sa stali zahraničné investície, pre vstup ktorých bola určujúcim predpokladom dôveryhodnosť vlády a jej hospodárskej politiky. Vo výpočte týchto krokov, ktoré v tej či onej súvislosti boli súčasťou radikálneho obratu v ekonomickej politike vlády, by bolo možné pokračovať.

Za svoj úspech pri uvedomovaní si všetkých jestvujúcich problémov a čiastkových neúspechov, vláda pokladá skutočnosť, že vývoj ekonomiky má takú orientáciu, na ktorú bude možné kontinuálne nadväzovať. V tom je zmena oproti situácii, s ktorou sa vláda stretla pri svojom nástupe do funkcie v roku 1998. Najlepším potvrdením tejto zmeny je skutočnosť, že Slovenská republika je nespochybňovaným kandidátom na vstup do Európskej únie. A tento úspech má svoj pevný základ v uskutočňovanej hospodárskej politike, jej orientácii a v tej očakávanej trajektórii jej vývoja, ktorá zodpovedá európskym integračným kritériám. Vláda sa domnieva, že by bolo veľkou chybou tento úspech nevidieť. Je to úspech všetkých obyvateľov Slovenska, ktorý prinesie svoje efekty.

2. V návrhu skupiny poslancov NR SR na odvolanie predsedu vlády SR Mikuláša Dzurindu sa ďalej uvádza, že výberové konania na privatizáciu Slovenských telekomunikácií, komerčných bánk, SPP, Transpetrolu boli netransparentné, vo viacerých prípadoch nakoniec zostal jediný záujemca, ktorý doslova diktoval nevýhodnú cenu. 

K tomuto neopodstatnenému a neprijateľnému tvrdeniu treba povedať, že privatizácia uvedených akciových spoločností vo vlastníctve štátu sa dlhodobo pripravovala a prebiehala v súlade s vládou prijatým postupom.  Vo všetkých spomínaných prípadoch bol menovaný privatizačný poradca, ktorý postup privatizácie navrhol, hodnotil hospodársku bilanciu podnikov a pripravil vyhlásenie tendra v zahraničí. Jeho postup bol vo všetkých prípadoch dôsledne transparentný.
 
Privatizácia Slovenských telekomunikácií, a.s., bola zavŕšená v júli 2000. Vlastníkom 51% akcií tejto spoločnosti sa stal Deutsche Telekom. Ostatok akcií zostáva vo vlastníctve štátu (34%)  a vo vlastníctve Fondu národného majetku (15%). Postup privatizácie plne zodpovedal stanoveným podmienkam medzinárodného tendra.  Víťazom, ako je všeobecne známe, sa stal Deutsche Telekom, ktorý prijal podmienky tendra a spomedzi všetkých záujemcov navrhol najvyššiu cenu. 

	Privatizácia v komerčných bankách prebiehala postupne. V máji 1999 vláda SR schválila Návrh koncepcie privatizácie bánk s majetkovou účasťou FNM SR,  vo februári 2000 schválila aktualizáciu tohto Návrhu. Dôvodom tejto aktualizácie bola podstatná zmena finančnej pozície týchto bánk. Túto zmenu umožnila predprivatizačná reštrukturalizácia, spojená aj so zmenami akcionárskej štruktúry.

Privatizácia Slovenskej sporiteľne sa začala r. 2000.  V januári 2001 bola na základe opäť dôsledne transparentne uskutočneného medzinárodného tendra podpísaná zmluva o predaji 87,2% podielu  akcií tejto banky s rakúskou Die Erste Bank.  Podobný proces prebiehal  aj v prípade privatizácie Všeobecnej úverovej banky, ktorý však bol rozdelený do dvoch etáp. V prvej etape sa schválil predaj 27% akcií multilaterálnym investorom (EBRD a IFC), v druhej etape bol z tendra vybraný zahraničný investor – Intesa Bci. S touto talianskou finančnou skupinou sa podpísala zmluva o predaji 94,5% podielu akcií. Investor teda získal aj podiel vlastnený EBRD a IFC. O kúpu akcií sa uchádzali viacerí zahraniční investori. Výber Intesa Bci bol odôvodnený skutočnosťou, že táto spoločnosť predstavuje významný bankový dom v Taliansku, disponuje potrebným know-how a jej ponuka bola vyhodnotená ako najlepšia.

Privatizácia IRB bola podmienená uskutočnením vnútornej finančnej konsolidácie. Spomedzi záujemcov, ktorí sa prihlásili do medzinárodného tendra, najlepšie podmienky ponúkla maďarská  OTP banka. V decembri 2001 získala 69,6% podiel akcií Investičnej a rozvojovej banky.

Privatizácia 60% podielu akcií Banky Slovakia nebola zatiaľ uskutočnená, prebieha už tretí tender, kým predchádzajúce dva boli zrušené pre neakceptovateľné ponuky (nízku ponúkanú cenu) a pre neakceptovateľnosť subjektov, nezodpovedajúcich kritériám vyplývajúcim z princípov presadzovaných Národnou bankou Slovenska.	

Privatizácia SPP sa pripravovala dlhší čas. Predchádzala jej predprivatizačná reštrukturalizácia, po nej nasledovala vlastná privatizácia 49% podielu akcií. Bola ukončená r. 2002 podpisom zmluvy o predaji uvedeného podielu akcií. Privatizačný poradca pripravil medzinárodný tender, podmienky tendra schválila vláda a výber víťaza tendra bol výsledkom činnosti privatizačnej komisie určenenej vládou SR. Cena odráža potrebu investícií v najbližšom období a možný rozsah prepravy plynu cez územie Slovenska. Z hľadiska strategického išlo o významné rozhodnutie, jeho časové oneskorenie alebo zrušenie tendra a hľadanie nového investora by mohlo znamenať prijatie takých strategických rozhodnutí v európskej sieti prepravy plynu, ktoré by Slovensku mohli spôsobiť v budúcnosti veľkú ujmu a zmeniť SPP z kľúčového prepravcu na podnik s nevýznamným regionálnym pôsobením.

Privatizácia Transpetrolu prebiehala predajom akcií na trhu cenných papierov. Postup bol dôsledne transparentný, dôvody pre zvolený postup boli všestranne posúdené a akceptované. 

Privatizácia týchto tzv. strategických podnikov prebiehala pod kontrolou komisií pre privatizáciu. Do  týchto komisií boli prizvaní aj zástupcovia opozície. Transpatrentnosť bola zabezpečená jednak uverejnením podmienok tendra, spôsobom otvárania ponúk a ich verejným hodnotením. Z medzinárodných tendrov vyšiel víťazne vždy jeden investor. Výber bol spravidla ohraničený predovšetkým počtom vážnych investorov, ktorí podnikajú v danej oblasti a sú schopní danú cenu zaplatiť. Spravidla sa investori združovali, aby mohli splniť požiadavky tendra. Ostatní záujemcovia boli oboznámení s výsledkami vyhodnotenia ponúk. Cena bola kľúčovým kritériom privatizácie, bola nezávisle určovaná   tromi subjektami: zakladateľom, vlastným privatizovaným podnikom a privatizačným poradcom. Štvrtý cenový návrh bola ponuková cena víťaza tendra. 

Vláda je presvedčená, že proces privatizácie, napriek jeho zložitosti prebiehal s pozitívnymi trendami. Neporušili sa pri ňom princípy transparentnosti, nevyskytli sa dokázateľné pokusy o manipuláciu. Vláda je presvedčená, že ak by boli dôkazy neprípustných postupov k dispozícii, boli by už dávno zverejnené.

3. Podľa návrhu na vyslovenie nedôvery predsedovi vlády SR Mikulášovi Dzurindovi „korupcia rozkladá hospodársky systém Slovenska. Počas pôsobenia tejto vlády, podľa prieskumov v oblasti podnikateľskej sféry, došlo k nárastu korupcie.“

K tomuto tvrdeniu treba na prvom mieste povedať, že problémom korupcie sa vláda SR zaoberá od začiatku svojho pôsobenia. Hneď po začiatku svojho funkčného obdobia vytvorila podmienky pre systematické sledovanie problému korupcie, analýzu jej foriem a pre identifikovanie oblastí, kde je najväčšie potenciálne nebezpečenstvo jej výskytu. Oprávnene možno konštatovať, že výsledky boja proti korupcii za obdobie pôsobenia tejto vlády sú priaznivé. Je pravda, že problém korupcie nie je vyriešený.  Proti náznakom korupcie na vysokých miestach, vláda nekompromisne zasahuje už  aj v prípadoch podozrenia alebo náznaku, že by mohlo ísť o prejav korupcie. Postup predsedu vlády v prípade niektorých jej ministrov je známy. Boj proti korupcii sa však musí stať súčasťou širšieho spoločenského záujmu a nesmie pripúšťať ani náznak možnosti pre vytváranie korupčného prostredia či tolerovanie korupcie. V tomto smere v našej spoločnosti nie je dostatočná úroveň právneho vedomia. 

Pokiaľ ide o vysokých štátnych úradníkov, nečlenov vlády a možnú korupciu na tejto úrovni, ich pôsobenie sa overuje a postup voči nim, pri strate dôvery, zodpovedá zákonným postupom až po skončenie pracovného pomeru. Treba však vidieť, že tento druh korupcie, presadzovania záujmov alebo účelového konania, často zakrytého profesionálnym záujmom alebo zastávaným funkčným miestom, sa  ťažko odkrýva, najmä ak celková atmosféra v spoločnosti nie je stále dostatočne zameraná proti korupcii a klientelizmu. Vláda SR v tomto volebnom období pripravila viacero právnych predpisov, ktorých zmyslom bolo zamedziť vytváraniu podmienok pre podplácanie či korupciu. Prijali sme viaceré medzinárodné dokumenty, najmä také, ktoré umožňujú zamedzeniu prania špinavých peňazí. Adekvátne týmto dokumentom bol novelizovaný zákon o boji proti praniu špinavých peňazí, ale i Trestný zákon a Trestný poriadok. Zavedenie inštitútu tzv. agenta – provokatéra, ale i právna úprava utajeného svedka majú pomôcť pri odhaľovaní tejto trestnej činnosti, ale aj pri usvedčovaní páchateľov. Sme si vedomí, že nepostačí iba represia a preto vláda pripravuje všeobecný etický kódex pre podnikateľskú sféru, ktorý sa má stať základom pre vyššiu úroveň etického správania sa zamestnancov, ale i riadiacich orgánov spoločnosti. 
 V zápase s korupciou je však potrebný spoločný postup, ktorý bude znamenať, že sa natoľko zmení spoločenská atmosféra a to bez ohľadu na príslušnosť k politickým stranám, ktorá podstatne zmení myslenie ľudí.  V boji proti korupcii nemožno robiť kompromisy. 

Aj napriek nespornej rozšírenosti korupcie na nižších úrovniach možno hovoriť o zmenšení jej rozsahu.  Medzi oblasti, kde sa podľa názorov obyvateľstva, zistených vo viacerých prieskumoch, rozšírenosť korupcie znížila, patrí privatizácia, podnikanie a banky.

Podľa zistení nepochádzajúcich z vládnych kruhov miera korupcie mierne poklesla v colných úradoch, daňových úradoch, úradoch práce a v regionálnej štátnej správe. Problémové však ostávajú predovšetkým tie úseky činnosti, kde sa reformy a najmä štrukturálne reformy nedokončili, nie sú úplné alebo sa ešte neuskutočnili. Patria tam predovšetkým zdravotníctvo, kde pocit potreby dať úplatok podľa prieskumov dokonca zosilnel, ďalej školstvo. V týchto oblastiach vláda SR prijala rad reformných krokov a opatrení tak, aby miera korupcie aj v týchto oblastiach klesala

4. V návrhu skupiny poslancov Národnej rady sa ako ďalší dôvod na odvolanie predsedu vlády M. Dzurindu uvádza, že pre podozrenie z korupcie a klientelizmu muselo doposiaľ z vlády odísť viacero ministrov.

Od ustanovenia vlády M. Dzurindu sa vymenilo deväť jej členov. Piati z nich boli v rôznych formách podozrievaní z klientelizmu, či priamo z korupcie. 

 K tomuto tvrdeniu, ktoré je, žiaľ, rozšírené aj vo verejnosti, treba dodať dôležité, významné tvrdenie: išlo o podozrenie, ani v jednom prípade nepreukázané a v niektorých prípadoch už jednoznačne vyvrátené. Počas tejto vlády došlo k výraznému posunu nárokov na morálku pri výkone verejných funkcií. S ohľadom na zodpovednosť voči občanom viacerí ministri odstúpili zo svojich funkcií a tým umožnili nezávislé a nestranné prešetrenie vznášaných obvinení. 

Z vlády Mikuláša Dzurindu niektorí jej členovia teda neodišli pre preukázané, nesporné previnenia, ale v záujme budovania základov novej politickej kultúry v činnosti orgánov štátnej moci. To je veľká, principiálna zmena, ktorá otvára cestu k prihláseniu sa k zásadám európskej etiky v správe vecí verejných.

Lákavá možnosť zjednodušovať a niekedy neochota prijať najmä politicky nezaujímavé fakty by nemali brániť reálnemu pohľadu na jednotlivé prípady. Je azda namieste si ich pripomenúť. Ľudovít Černák a Nafta Gbely: vyšetrovanie vylúčilo všetky podozrenia. Gabriel Palacka a výber poradcu pre privatizáciu Slovenských telekomunikácií: podozrenie sa nepreukázalo, sám Gabriel Palacka inicioval súdne spory na ochranu osobnosti, ktoré zatiaľ nie sú ukončené. Pavol Hamžík a záležitosť eurofondov: závery vyšetrovania vylúčili všetky podozrenia. Pavol Kanis a financovanie výstavby rodinného domu: nepreukázal sa žiadny vzťah medzi touto aktivitou a pôsobením vo vládnej funkcii. Jozef Macejko a výberové konanie  na dodávku železničných súprav: závery umožní intenzívne vyšetrovanie prípadu, ktoré inicioval sám predseda vlády.

5. V odôvodnení návrhu na vyslovenie nedôvery predsedovi vlády Slovenskej republiky Mikulášovi Dzurindovi sa ďalej uvádza, že „za tejto situácie hrozba ďalších škôd v spoločnosti, každý týždeň vedenia vlády M. Dzurindom môže prehĺbiť negatívny vývoj“

Táto uvedená formulácia sa neopiera o žiadnu argumentáciu, ide o proklamáciu, s ktorou nie je možné polemizovať. Stanovisko vlády k ostatným bodom návrhu skupiny poslancov na vyslovenie nedôvery predsedovi vlády SR Mikulášovi Dzurindovi, odmietajúce a najmä vyvracajúce tvrdenia obsiahnuté v návrhu, umožňuje túto proklamáciu v plnom  rozsahu odmietnuť. Toto odmietnutie možno oprieť o vecnú argumentáciu o preukázateľné fakty.

6. Návrh na vyslovenie nedôvery predsedovi vlády Mikulášovi Dzurindovi poukazuje na to, že v prípade obstarania vagónov jeho brat bol predsedom výberovej komisie, čo zaváňa klientelizmom.

Možno predpokladať, že vyjadrenia Mikuláša Dzurindu k naznačenej súvislosti a jej možným dôsledkom, sú známe. Verejnosti sú známe i kroky, ktoré predseda vlády vykonal vo vzťahu k štátnym orgánom, ale i širšie politické dôsledky. Vláda konštatuje, že všetky náležitosti súvisiace s vyhlásením a priebehom tendra na dodávku 35 ľahkých motorových vlakov pre Železničnú spoločnosť, a.s., s posudzovaním a vyhodnotením ponúk a výberom víťaza podliehajú výlučne pravidlám stanoveným v zákone o verejnom obstarávaní. V týchto súvislostiach je existencia príbuzenského vzťahu predsedu vlády so zamestnancom vyhlasovateľa tendra – akciovej spoločnosti – irelevantná.  Vláda berie na vedomie vyhlásenie jej predsedu,  že so svojím bratom ani so žiadnym iným predstaviteľom Železníc SR na danú tému nehovoril. 

Vláda  má najvyšší záujem na tom, aby sa všetky okolnosti do dôsledkov vyšetrili a vysvetlili. V tejto súvislosti podporuje politické, ústavné a trestnoprávne kroky súvisiace so vzniknutou kauzou, ktoré Mikuláš Dzurinda urobil. Vláda je informovaná o tom, že jej predseda 17.6.2002 podal na Generálnu prokuratúru trestné oznámenie na neznámeho páchateľa pre podozrenie z trestného činu súvisiaceho s korupciou. Podľa rozhodnutia generálneho prokurátora Milana Hanzela preverenie tohto oznámenia vykoná protikorupčný prokurátor Generálnej prokuratúry SR. 

Návrh na odvolanie ministra dopravy, pôšt a telekomunikácií Jozefa Macejka predseda vlády podal na základe dôvodných podozrení, že minister Jozef  Macejko a skupina ľudí vo vedení ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií nenáležitým spôsobom zasahovali do tendra, ktorého organizátorom, vyhlasovateľom a vyhodnotiteľom je Železničná spoločnosť,a.s.. Predseda vlády nadobudol podozrenie, že uvedená skupina ľudí z ministerstva sledovala v tendri svoj osobný prospech a nie verejný záujem.

Pre úplnosť treba dodať, že podľa správy generálneho prokurátora o stave vyšetrovania v kauze v súčasnosti nie je k dispozícii dostatok podkladov na komplexný a objektívny pohľad na tento problém. Doteraz boli vypočutí okrem predsedu vlády aj exminister dopravy Jozef Macejko, vedúci úradu ministerstva dopravy Peter Kľučka, predseda výberovej komisie, šéf divízie Železničnej spoločnosti, a.s., Miroslav Dzurinda, skúmajú sa podklady, ktoré dodal generálny riaditeľ spoločnosti Andrej Egyed. Tender súčasne preveruje aj Úrad finančnej polície správy kriminálnej a finančnej polície. Generálny prokurátor predpokladá, že celá kauza bude do volieb uzatvorená. Obsah jeho správy poslanci Národnej rady SR poznajú.

7. Návrh skupiny poslancov NR SR na odvolanie predsedu vlády SR Mikuláša Dzurindu obsahuje aj tvrdenie, podľa ktorého početnosť korupčných škandálov a klientelizmus potvrdzuje, že hlavným cieľom činnosti predstaviteľov vlády nie je práca v prospech občanov, ale presadzovanie svojich vlastných a skupinových záujmov, najmä v privatizácii a prerozdeľovaní verejných zdrojov.

Toto závažné obvinenie vlády nie je  podložené žiadnymi konkrétnymi dôkazmi. Zo stanoviska vlády k niektorým iným častiam tohto návrhu vyplynulo, že boj s korupciou a klientelizmom vláda považovala a považuje za základnú súčasť svojho kréda. Podľa toho konala a koná. Jej razantný postup v niektorých prípadoch nemožno považovať za dôkazy neprípustného, neetického alebo dokonca nelegálneho postupu členov vlády, ale za dôkaz dôsledne presadzovanej novej politickej kultúry. Preto vláda je rozhodnutá sa dôsledne zaoberať všetkými konkrétnymi obvineniami. Túto svoju rozhodnosť už preukázala. Nemôže však akceptovať všeobecné, nekonkrétne, nepodložené obvinenia. Takéto obvinenia neničia korupciu a klientelizmus. Naopak, zničujúco pôsobia na náladu v spoločnosti a vyvolávajú neopodstatnené pocity všeobecnej frustrácie. Preto ich vláda rázne odmieta.

Popri bežných úlohách vláda v závere funkčného obdobia bude sledovať dva ciele: 
-	priviesť krajinu k slobodným a demokratickým voľbám
-	naďalej vytvárať podmienky pre prijatie SR do NATO a Európskej únie.