Stanovisko Ministerstva financií SR

k „Návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o čiastočnom odškodnení vkladateľov do nebankových subjektov“

1. Všeobecne:

Ministerstvo financií SR, ako príslušný ústredný orgán štátnej správy, predložilo na základe § 70 ods. 2 zákona č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky na rokovanie vlády návrh skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o čiastočnom odškodnení vkladateľov do nebankových subjektov

Cieľom predloženého návrhu zákona je upraviť podmienky pre čiastočné odškodnenie osôb, ktoré boli vkladateľmi do nebankových subjektov a to z dôvodu (podľa predkladateľov – skupiny poslancov), že príslušné štátne orgány, na rozdiel od občanov – vkladateľov, mali dostatočné informácie, prehľad a vedomosti o vysokej rizikovosti vkladov do týchto nebankových inštitúcií a mali vedomosť o porušovaní zákona zo strany nebankových subjektov. Podľa predkladateľov štátne inštitúcie nekonali dôsledne a rázne proti nim nezakročili a nezabránili tak defraudácii miliardových vkladov občanov – vkladateľov do týchto nebankových subjektov.

Dôvodom na vypracovanie návrhu zákona je skutočnosť, že údajne „štát z titulu nečinnosti svojich príslušných orgánov štátnej moci nesie určitý podiel spoluzodpovednosti za škody, ktoré boli nebankovými subjektami spôsobené občanom – vkladateľom do týchto nebankových subjektov“.

Ministerstvo financií SR zásadne nesúhlasí s návrhom predmetného zákona.

	Zdôvodnenie nesúhlasu s návrhom zákona:

Spoločnosti vymedzené v predmete zákona (tzv. nebankové subjekty), vykonávali svoju činnosť v zmysle Obchodného zákonníka, nešlo teda o subjekty finančného trhu, ktoré by mohli Ministerstvo financií SR, Úrad pre finančný trh alebo Národná banka Slovenska na základe v tom čase platných zákonov finančného trhu dohliadať a udeľovať im povolenia a sankcie. Pripomíname, že podľa čl. 2 ods. 2 Ústavy SR „štátne orgány môžu konať iba na základe ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon“. To znamená, že Ministerstvo financií SR vo vzťahu k tzv. nebankovým subjektom nemohlo zakročiť tak ako v prípade oprávnenia daného zákonom č. 248/1992 Zb. o investičných spoločnostiach a investičných fondoch voči investičným spoločnostiam. Ďalej pripomíname, že na konanie neštátnych subjektov, teda aj tzv. nebankových subjektov sa vzťahuje čl. 2 ods. 3 Ústavy SR „každý môže konať, čo nie je zákonom zakázané, a nikoho nemožno nútiť, aby konal niečo, čo zákon neukladá“. To znamená, že ak tzv. nebankové subjekty vykonávali činnosť len v zmysle platného Obchodného zákonníka a v tom čase platné zákony finančného trhu im nezakazovali pôsobiť ako pôsobili, zákrok Ministerstva financií SR, Úradu pre finančný trh alebo Národnej banky Slovenska voči týmto subjektom v rovnakom rozsahu ako voči investičným spoločnostiam by nebol v súlade s príslušnými článkami Ústavy SR. Obchodný zákonník nezveril Ministerstvu financií SR oprávnenia ani povinnosti vykonávať dohľad nad činnosťou obchodných spoločností. Na riešenie prípadných sporov medzi spoločníkmi obchodných spoločností a týmito spoločnosťami sú oprávnené vecne a miestne príslušné súdy.

V predmete zákona je vymenovaných len 8 spoločnosti (podľa dostupných údajov Ministerstva financií SR ich bolo 49), ktoré takúto činnosť vykonávali, t. j. išlo by o selektívne odškodnenie, čo nie je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky (všetky subjekty sú si rovné pred zákonom).

Dovoľujeme upozorniť, že nešlo o vkladateľov do finančných inštitúcií, ale tichých spoločníkov a členov družstva v zmysle Obchodného zákonníka. Zároveň nešlo o vklady v zmysle zákona č. 483/2001 Z. z. o bankách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.

V návrhu zákona nie je vymedzený postup, spôsob preukazovania a doklady, ktoré sa vyžadujú na predloženie v žiadosti o čiastočné odškodnenie.

Zároveň nie je v zákone vyriešený stav, keď by boli nároky vkladateľov uspokojené v rámci konkurzného konania. V takomto prípade by bol ten istý vkladateľ uspokojený jednak  podľa zákona č. 328/1991 Zb. o konkurze a vyrovnaní v znení neskorších predpisov a jednak podľa tohto zákona, čo by znamenalo duplicitné odškodnenie.
  
Súčasne upozorňujeme na vyjadrenie Sekcie rozpočtovej politiky Ministerstva financií SR v liste číslo: MF/29536/2005-411 zo dňa 14.12.2005, v ktorom sa okrem iného uvádza, že predložený návrh zákona možno považovať z dôvodu, že zakladá nároky na vecnú a majetkovo-právnu zodpovednosť štátu reprezentovanú Ministerstvom financií SR a ktorú z jeho úrovne nie je možné kvalifikovane analyzovať a finančne kvantifikovať, za výrazne rizikový a vyjadruje s návrhom tohto zákona dotknutá sekcia nesúhlas. 

Nedostačujúce je aj tvrdenie z dôvodovej správy, podľa ktorej štát nekonal, nesie určitý podiel spoluzodpovednosti za škody, a že príslušné orgány nekonali podľa zákonov, čím umožnili páchanie trestnej činnosti. Štát na uvedenú situáciu reagoval prijatím nasledovných legislatívnych opatrení smerujúcich k obmedzeniu podnikania subjektov, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia:
	 
	Rok 1999

	1. Novela zákona o bankách 

	V novele zákona o bankách č. 252/1999 Z.z., ktorú schválila NR SR 16. septembra 1999 sa zamedzilo prijímanie peňažných prostriedkov subjektami, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia  v  akejkoľvek forme s  úmyslom takto získané prostriedky ďalej použiť na poskytovanie úverov a pôžičiek. To znamená, že bez povolenia pôsobiť ako banka nesmie nikto poskytovať úvery a pôžičky v rámci predmetu svojho podnikania, ak osobitný zákon neustanovuje inak, z návratných peňažných prostriedkov získaných od iných osôb na základe verejnej výzvy. Verejnou výzvou sa podľa uvedenej novely zákona o bankách rozumie akékoľvek oznámenie, ponuka alebo odporúčanie uskutočnené právnickou osobou alebo fyzickou osobou na zhromažďovanie peňažných prostriedkov vo svoj prospech alebo v prospech tretej osoby, vykonané akýmikoľvek prostriedkami zverejnenia vrátane osobného kontaktu.

	Uvedená zmena znamenala, že poskytovanie úverov nemôže mať nikto zapísané v predmete svojej činnosti v Obchodnom registri okrem bánk, a že túto činnosť, ak ju bude niekto vykonávať, tak len doplnkovo a z vlastných zdrojov, nie z cudzích (z prijatých vkladov od občanov). 

	2. Zákon o kolektívnom investovaní

	Ďalším krokom, ktorý obmedzuje činnosť uvedených subjektov, vykonávajúcich aj činnosti ekvivalentné činnostiam finančných inštitúcií, založených v zmysle zákona č.248/1992 Zb. o investičných spoločnostiach a investičných fondoch bol zákon č. 385/1999 Z. z. o kolektívnom investovaní, ktorý schválila vláda SR uznesením č. 832 zo dňa 29.9.1999 a NR SR dňa 7.12.1999 a ktorým sa zrušil zákon č.248/1992 Zb. o investičných spoločnostiach a investičných fondoch, ktorý bol zrušený a nahradený zákonom č. 594/2003 Z. z. o kolektívnom investovaní a o zmene a doplnení niektorých zákonov, ktorý bol schválený v NR SR dňa 3.12.2003.
	
3. Vypracovanie materiálu "Návrh opatrení na zamedzenie podnikania subjektov, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia  a v ktorých vkladateľ nie je adekvátne chránený pred rizikom podvodu a defraudácie"

V súvislosti s problematikou podnikania tzv. nebankových subjektov Ministerstvo financií SR vypracovalo materiál s názvom "Návrh opatrení na zamedzenie podnikania subjektov, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia a v ktorých vkladateľ nie je adekvátne chránený pred rizikom podvodu a defraudácie" (ďalej len „Návrh opatrení“). Materiál bol vypracovaný na základe úlohy č. 62b.), vyplývajúcej z Uznesenia vlády Slovenskej republiky č. 90/1999 zo dňa 27. januára 1999, ktorým bol schválený “Projekt realizácie zámerov na riešenie makroekonomickej nerovnováhy a konkurencieschopnosti slovenskej ekonomiky”. 

	Cieľom predkladaného materiálu bola informácia o situácií v oblasti zneužívania činností ekvivalentných bankovým,  poskytovaných nebankovými subjektami, ktoré sľubujú občanom stále a vysoké výnosy (úroky) z vkladov zhromaždených od iných občanov, využívajúc pritom predovšetkým inštitút tichého spoločníka.  

Rok 2000

1. Schválenie Návrhu opatrení vládou SR  

Návrh opatrení prerokovala a schválila vláda SR uznesením č. 10 zo dňa 12. januára 2000, kde uložila ministrovi spravodlivosti v bode B.1 analyzovať ustanovenia Obchodného zákonníka, ktoré upravujú Zmluvu o tichom spoločenstve s cieľom navrhnúť zamedzenie zneužívania tohto inštitútu nebankovými subjektami vykonávajúcimi služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia s termínom do 30. apríla 2000 a v bode B.2 v spolupráci s ministrom vnútra a ministerkou financií uskutočniť analýzu legislatívnych možností podnikania subjektov, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia a navrhnúť legislatívne zmeny obmedzenia tohto podnikania s termínom do 31. októbra 2000.

2. Informačná kampaň Ministerstva financií SR o možných rizikách investovania do nelicencovaných spoločností

V roku 2000 Ministerstvo financií SR uskutočnilo v rámci programu PHARE (Public awareness, SR9704.02.01) vysvetľovaciu kampaň s cieľom oboznámiť verejnosť s investičnými možnosťami na finančnom trhu s osobitným dôrazom na zdôraznenie rizík investovania do tzv. nebankových subjektov. Kampaň sa uskutočnila od 21.augusta 2000 do 23 septembra 2000 formou platenej reklamy a článkov v mienkotvorných denníkoch (Nový čas, Pravda, Sme) a okrem expertov PHARE sa jej zúčastnili aj Asociácie správcovských spoločností,  bánk a poisťovní a Burza cenných papierov. V rámci kampane prebehla aj tlačová konferencia, medializovaná v STV a Markíze.    

Súčasťou projektu PHARE bola aj účasť domácich a expertov EÚ na príprave legislatívnej úpravy tzv. nebankových subjektov. Odporúčania a návrhy expertov MF SR  zapracovalo do návrhu zákona o cenných papierov.  

Rok 2001

1. Zákon o cenných papieroch

Ďalším krokom Ministerstva financií SR v oblasti podnikania nelicencovaných subjektov bolo prijatie zákona č.566/2001 Z. z. o cenných papieroch, ktorý určil základný regulačný mechanizmus pre činnosť tzv. nebankových  subjektov (§ 126 - 130), ktorý spočíva hlavne v povinnosti vyhlasovateľa verejnej výzvy zverejniť prospekt schválený Úradom pre finančný trh. 
 
Podľa zákona o cenných papieroch je vyhlasovateľ verejnej výzvy povinný upozorniť potenciálnych investorov na riziká spojené s propagovanou investíciou a je zakázané zverejňovať v rámci verejnej výzvy informácie o zhodnotení peňažných prostriedkov, ktoré nebude možné hodnoverne preukázať. Úrad pre finančný trh bude mať aj právomoc zakázať zverejnenie akýchkoľvek reklamných materiálov, v ktorých by sa uvádzali údaje odlišné od údajov uvedených v schválenom prospekte. 

Pri zhromažďovaní nových peňažných prostriedkov kedykoľvek po 1.1.2002 sa v plnom rozsahu musia dodržiavať ustanovenia nového zákona o cenných papieroch, ktoré toto zhromažďovanie regulujú (§126 až §129 a §130 ods. 11).  Vyhlasovateľ verejnej ponuky majetkových hodnôt, ktorej cieľom je zhromažďovanie peňažných prostriedkov, je povinný dodržiavať spomenuté ustanovenie zákona o cenných papieroch, a to bez ohľadu na jeho  právne vzťahy s tretím osobami.

	2. Novela Obchodného zákonníka

	Na základe úloh vyplývajúcich z uznesenia vlády k Návrhu opatrení sa v novele Obchodného zákonníka zákonom č. 500/2001 Z. z., ktorý schválila vláda SR dňa 23. apríla 2001 uznesením č. 357 a NR SR dňa 3. októbra 2001 (účinnej od 1. januára  2002) sprísnili ustanovenia § 673 a nasl. o tichom spoločenstve, ktorými sa zvyšuje ochrana vkladateľa (tichého spoločníka) v zmysle  návrhov Ministerstva financií SR zaslaných Ministerstvu spravodlivosti SR zo dňa 27.4.2000 listom č.8646/2000-61. Hoci všetky návrhy neboli akceptované, predsa  sa zmenili a doplnili dva  paragrafy významné pre podnikanie nebankových subjektov, a to:
 
-§  263 sa doplnil o ďalšie ustanovenia §§ Obchodného zákonníka, od ktorých sa nesmú strany v obchodno-záväzkových vzťahoch  v dohode odchýliť alebo vylúčiť, okrem iného aj od § 675, tak ako to navrhovalo Ministerstvo financií SR. To znamená, že v zmluve o tichom spoločenstve nesmú absentovať oprávnenia tichého spoločníka, ako tomu bolo do účinnosti novely Obchodného zákonníka, napr. oprávnenie nahliadať do všetkých obchodných dokladov a záznamov týkajúcich sa podnikania. 

- § 675 sa doplnil o 2. a 3. odsek, v ktorých sa uložila podnikateľovi povinnosť poskytnúť tichému spoločníkovi  na požiadanie informácie o podnikateľskom zámere na budúce obdobie a o predpokladanom vývoji stavu majetku a financií týkajúcich sa podnikania, ako aj kópiu účtovnej závierky, ak zákon ukladá podnikateľovi povinnosť mať účtovnú závierku overenú audítorom, a výročnú správu.

Záver

Ako je zrejmé z vyššie uvedeného, vláda SR a kompetentné ústredné orgány štátnej správy sa uvedenému problému venovali a venujú s náležitou vážnosťou a podnikali a podnikajú kroky, ktorými by nekalé podnikanie týchto nebankových inštitúcií minimalizovali.

Nezákonné prijímanie vkladov subjektami, ktoré poskytujú služby ekvivalentné bankovým bez príslušného povolenia je neoprávneným podnikaním (§ 118 zákona č. 140/1961 Zb. Trestného zákona v znení neskorších predpisov), ktoré je v kompetencii orgánov činných v trestnom konaní.

V tejto súvislosti aj samotné Ministerstvo financií SR podalo podnety na Generálnu prokuratúru SR listom č. 0183 zo 16. júla 2001 a na Úrad finančnej polície Policajného zboru SR týkajúcich sa oznámenia skutočnosti o podozrení zo spáchania trestného činu neoprávneného podnikania podľa § 118 Trestného zákona, a to na činnosť spoločností B.M.G. Invest s.r.o., Horizont Slovakia a.s.,  Národného bytového fondu a.s.  a AGW, s.r.o.. Na niektoré ďalšie obchodné spoločnosti podala podnet na Úrad finančnej polície Policajného zboru SR i Národná banka Slovenska. Odpoveď prišla listom č. 0198 listom zo dňa 25. júla 2001. Obidva listy sú označené ako utajované a nemožno ich obsah citovať. 

	Na základe uvedeného Ministerstvo financií SR zásadne nesúhlasí so schválením predloženého návrhu zákona.

Bratislava 16. 1. 2006