Série európskych  zmlúv - Č. 183

EURÓPSKY DOHOVOR 
NA OCHRANU 
AUDIOVIZUÁLNEHO DEDIČSTVA

Štrasburg  8. XI. 2001

 

Preambula

Členské štáty Rady Európy a ostatní signatári Európskeho kultúrneho dohovoru a Európske spoločenstvo,

berúc do úvahy, že cieľom Rady Európy je dosiahnuť väčšiu jednotu medzi jej členmi, najmä pri ochrane a posilňovaní ideálov a princípov, ktoré sú ich spoločným dedičstvom,

berúc do úvahy, že európske kultúrne dedičstvo odráža kultúrnu identitu a rozmanitosť národov Európy,

berúc do úvahy, že zvukovo-obrazový záznam je neoddeliteľnou súčasťou európskeho kultúrneho dedičstva a že štáty musia zabezpečiť, aby bol zachovaný a chránený pre budúce generácie,

berúc do úvahy, že zvukovo-obrazový záznam je forma kultúrneho vyjadrovania, ktoré odzrkadľuje dnešnú spoločnosť a vynikajúcim spôsobom zaznamenáva každodenné udalosti, je základom našej histórie a odrazom našej civilizácie,

uvedomujúc si krehkosť zvukovo-obrazového záznamu a nebezpečenstvo, ktoré ohrozuje jeho existenciu a jeho zachovanie pre budúce generácie,

zdôrazňujúc význam zodpovednosti zúčastnených strán zachovávať, obnovovať a sprístupňovať toto dedičstvo,

odhodlaní spolupracovať a podnikať spoločné kroky na ochranu a zabezpečenie zachovania audiovizuálneho kultúrneho dedičstva,

berúc do úvahy platné medzinárodné zmluvy na ochranu autorských práv a im príbuzných práv,

berúc do úvahy prácu vykonanú na iných medzinárodných fórach v oblasti ochrany audiovizuálneho dedičstva,

dohodli sa takto:

KAPITOLA I
Úvod

Článok 1
Cieľ dohovoru

Cieľom tohto dohovoru je zabezpečiť ochranu európskeho audiovizuálneho dedičstva a jeho oceňovanie nielen ako istého druhu umenia, ale aj ako dokumentu našej minulosti prostredníctvom zberu, ochrany a sprístupňovania zvukovo-obrazového záznamu na kultúrne, vedecké a umelecké ciele vo verejnom záujme.

Článok 2
Definície

Na účely tohto dohovoru:

a)	zvukovo-obrazový záznam je súbor obrazov, či už sprevádzaných zvukom alebo nie,  zaznamenaných akýmkoľvek spôsobom a na akomkoľvek nosiči tak, aby sprostredkoval dojem pohybu,

b) 	kinematografické dielo je zvukovo-obrazový záznam spolusúvisiacich obrazov ľubovoľnej dĺžky, predovšetkým hrané, animované a dokumentárne kinematografické diela určené na premietanie v kinách,

c)	archív je inštitúcia určená zmluvným štátom na výkon funkcie zákonného depozitára,

d)	dobrovoľný depozitný orgán je inštitúcia, ktorú na tento účel určí zmluvná strana.

Článok 3
Pôsobnosť

1. Zmluvné strany dohovoru sú povinné uplatňovať ustanovenia dohovoru pri všetkých kinematografických dielach odo dňa nadobudnutia jeho platnosti.

2. Protokolmi vypracovanými v súlade s článkom 18 tohto dohovoru sa uplatňovanie dohovoru rozširuje aj na iné ako kinematografické diela, napríklad na audiovizuálne diela vyrobené na televízne vysielanie. 

Článok 4
Autorské práva a im príbuzné práva

Záväzky vyplývajúce z tohto dohovoru nijakým spôsobom neovplyvnia ustanovenia medzinárodných zmlúv o ochrane autorských práv a im príbuzných práv. Žiadne ustanovenie tohto dohovoru sa nesmie interpretovať tak, aby narúšalo takúto ochranu.

Kapitola II
Zákonné uschovávanie

Článok 5
Všeobecné povinnosti zákonného uschovávania

1. Každá zmluvná strana môže všeobecne záväzným právnym predpisom alebo iným vhodným spôsobom uložiť povinnosť uschovávať zvukovo-obrazový záznam, ktorý tvorí súčasť audiovizuálneho dedičstva a ktorý bol vytvorený na jej vlastnom území alebo na ktorého vytvorení sa táto zmluvná strana podieľala.

2. Každá zmluvná strana môže poskytnúť výnimku z povinnosti uschovávať zvukovo-obrazový záznam u zákonného depozitára, ak je zvukovo-obrazový záznam právoplatne uschovaný u niektorej z ostatných zúčastnených strán. 

Článok 6
Určenie a úlohy archívov

1. Každá zmluvná strana ustanoví jeden alebo niekoľko archívov, ktorých úlohou je zabezpečiť uchovávanie, zdokumentovanie a reštaurovanie uschovaného zvukovo-obrazového záznamu a jeho sprístupňovanie na študijné účely. 

2. Určené orgány sú verejné inštitúcie alebo súkromné subjekty, ktoré nemôžu byť priamo ani nepriamo kontrolované žiadnou fyzickou osobou ani právnickou osobou primárne vykonávajúcou podnikateľskú činnosť v oblasti médií.

3. Zmluvné strany sa zaväzujú dohliadať na vykonávanie úloh pridelených archívom.

Článok 7
Technické a finančné prostriedky

Každá zmluvná strana zabezpečí pre archívy  potrebné prostriedky na plnenie úloh, ktoré sú definované v odseku 1 článku 6 tohto dohovoru.

Článok 8
Podmienky zákonného uschovávania

1. Každá zmluvná strana určí fyzickú alebo právnickú osobu, ktorú poverí povinnosťou uschovávať audiovizuálne diela. Zabezpečí podmienky na toto uschovávanie. Predovšetkým zabezpečí, aby archívy dostávali originálne nosiče alebo nosiče dosahujúce kvalitu originálu.

2. Zvukovo-obrazový záznam sa uloží najneskôr do dvanástich mesiacov odo dňa, keď bola jeho konečná verzia prvý raz verejne predvedená alebo v inej primeranej lehote, ktorú určí zmluvná strana. Ak dielo nebolo verejne predvedené, lehota začína plynúť od ukončenia jeho vytvorenia a výroby.

Článok 9
Reštaurovanie uschovaného zvukovo-obrazového záznamu

1. Každá zmluvná strana musí podporovať reštaurovanie zákonne uschovaného zvukovo-obrazového záznamu  zhoršenej fyzickej kvality, ktorý tvorí súčasť audiovizuálneho dedičstva.

2. Každá zmluvná strana môže vo svojej legislatíve povoliť reprodukovanie zákonne uschovaného zvukovo-obrazového záznamu na účely reštaurovania.

Článok 10
Mimoriadne opatrenia

Každá zmluvná strana vykoná príslušné opatrenia na zabezpečenie ochrany zvukovo-obrazového záznamu, ktorý tvorí súčasť audiovizuálneho dedičstva a ktorý je vystavený bezprostrednému nebezpečenstvu zničenia, ak nie je inak chránený podľa podmienok zákonného uschovávania.

Kapitola III
Dobrovoľné uschovávanie

Článok 11
Podpora dobrovoľného uschovávania

Každá zmluvná strana podporuje dobrovoľné uschovávanie zvukovo-obrazového záznamu, ktorý tvorí súčasť audiovizuálneho dedičstva vrátane sprievodného a zabezpečovacieho materiálu a ktorý zároveň nespĺňa podmienky článku 5 tohto dohovoru.

Článok 12
Sprístupnenie verejnosti

Každá zmluvná strana odporúča dobrovoľnému depozitnému orgánu, aby v zmluvách uzatváraných s držiteľmi autorských práv špecifikoval podmienky, za akých môže uschovaný zvukovo-obrazový záznam sprístupniť verejnosti.

Kapitola IV
Všeobecné ustanovenia spoločné pre archívy a dobrovoľné depozitné orgány

Článok 13
Spoločné archívy

1. Zmluvné strany sa môžu rozhodnúť, že zriadia spoločné archívy a spoločné depozitné orgány, aby mohli efektívnejšie plniť ciele tohto dohovoru.

2. Archív a dobrovoľný depozitný orgán môžu byť jednou a tou istou inštitúciou s podmienkou, že sa dodržia ustanovenia platné pre každú z týchto inštitúcií.

Článok 14
Spolupráca medzi archívmi a dobrovoľnými depozitnými orgánmi

Každá zmluvná strana nabáda archívy a dobrovoľné depozitné orgány k vzájomnej spolupráci a k spolupráci s archívmi a orgánmi ostatných zmluvných strán s cieľom napomáhať:

a) 	výmenu informácií o zvukovo-obrazovom zázname;

b) 	zostavovanie európskej audiovizuálnej filmografie;

c) 	vytvorenie štandardného postupu na skladovanie, výmenu a aktualizáciu obrazovo zvukového záznamu a s ním súvisiacich informácií;

d) 	vypracovanie spoločnej normy pre elektronickú výmenu informácií;

e) 	zachovanie zariadení na použitie a šírenie diel.

Článok 15
Zmluvné podmienky uschovávania

Každá zmluvná strana nabáda archívy a dobrovoľné depozitné orgány, aby s depozitármi uzatvárali zmluvy, v ktorých by špecifikovali práva a povinnosti týkajúce sa zvukovo-obrazového záznamu. Ak zákon neustanovuje inak, tieto zmluvy môžu obsahovať podmienky zodpovednosti za poškodenie uschovaného materiálu, môžu upravovať jeho dočasné alebo trvalé vyzdvihnutie z depozitu držiteľmi autorských práv a kompenzáciu, ktorú majú platiť držitelia autorských práv, za jeho reštauráciu alebo za ďalšie služby poskytované archívom alebo dobrovoľným depozitným orgánom.

KAPITOLA V
Sledovanie uplatňovania dohovoru

Článok 16
Stály výbor

1. Na účely tohto dohovoru sa zriadi stály výbor. 

2. Každú zmluvnú stranu môže v stálom výbore zastupovať jeden alebo niekoľko delegátov. Každá zmluvná strana má hlasovacie právo. Každý štát, ktorý je zmluvnou stranou tohto dohovoru, má jeden hlas. Európske spoločenstvo uplatňuje svoje hlasovacie právo v súvislosti s otázkami, ktoré sú v jeho kompetencii, a počet jeho hlasov sa rovná počtu jeho členských štátov, ktoré sú zmluvnými stranami tohto dohovoru. Európske spoločenstvo si neuplatňuje svoje hlasovacie právo vo veciach, ktoré nepatria do jeho kompetencie.

3. Európske spoločenstvo alebo ktorýkoľvek štát uvedený v článku 19, ktorý nie je zmluvnou stranou tohto dohovoru, môže mať v stálom výbore svojho zástupcu v úlohe pozorovateľa. 

4. Zasadnutia stáleho výboru zvoláva generálny tajomník Rady Európy. Prvé zasadnutie sa musí konať do šiestich mesiacov od nadobudnutia platnosti tohto dohovoru. Členovia stáleho výboru sa budú stretávať vždy vtedy, keď o to požiada jedna tretina zmluvných strán alebo Výbor ministrov, alebo na základe iniciatívy generálneho tajomníka Rady Európy v súlade s ustanoveniami odseku 2 článku 18, alebo na žiadosť jednej alebo niekoľkých zmluvných strán v súlade s ustanoveniami odseku 1. c. článku 17. 

5. Potrebné kvórum tvorí väčšina zmluvných strán. Okrem  ustanovení odseku 6 článku 16 a odseku 3 článku 18 stály výbor prijíma rozhodnutia dvojtretinovou väčšinou prítomných zmluvných strán.

6. Stály výbor môže pri výkone svojej funkcie vyplývajúcej z tohto dohovoru požiadať o radu expertov. Zo svojej vlastnej iniciatívy alebo na žiadosť príslušného orgánu môže prizvať medzinárodný alebo národný, vládny alebo mimovládny orgán s odbornou kvalifikáciou v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje tento dohovor, aby sa ich zástupca  v úlohe pozorovateľa zúčastnil na celom zasadnutí alebo na jeho časti. Rozhodnutie o prizvaní týchto expertov alebo orgánov sa prijíma dvojtretinovou väčšinou zúčastnených strán.

7. V súlade s ustanoveniami tohto dohovoru si stály výbor vypracuje vlastný rokovací poriadok.

Článok 17
Činnosť a správy stáleho výboru

1. Stály výbor zodpovedá za preverovanie pôsobnosti a vykonávania tohto dohovoru, pričom môže:

a) 	predkladať zúčastneným stranám odporúčania týkajúce sa uplatňovania dohovoru;

b) 	odporúčať potrebné úpravy dohovoru a skúmať úpravy navrhované v súlade    
 s ustanoveniami článku 18;

c) 	na žiadosť jednej alebo niekoľkých zúčastnených strán preverovať otázky týkajúce sa 
 interpretácie dohovoru;

d) 	odporúčať Výboru ministrov odporúčania týkajúce sa iných štátov ako sú štáty uvedené 
      v článku 19, aby boli vyzvané na prístup k dohovoru.

2. Po každom stretnutí predloží stály výbor zmluvným stranám a Výboru ministrov Rady Európy správu o obsahu rokovaní a o prijatých rozhodnutiach.

Kapitola VI
Protokoly, zmeny a doplnky

Článok 18
Protokoly, zmeny a doplnky

1. Aby sa princípy, ktoré obsahuje tento dohovor, rozvinuli aj na špecifické oblasti, prijmú sa protokoly aj na ochranu tých zvukovo-obrazových záznamov, ktoré nie sú kinematografickými dielami.

2. Akýkoľvek návrh protokolu uvedeného v odseku 1, alebo akýkoľvek návrh na zmenu alebo doplnenie takéhoto protokolu, alebo akýkoľvek návrh na zmenu alebo doplnenie tohto dohovoru, predložený zmluvnou stranou, stálym výborom alebo Výborom ministrov sa oznamuje generálnemu tajomníkovi Rady Európy, ktorý ho zašle členským štátom Rady Európy, ostatným štátom, ktoré by sa mohli stať zmluvnými stranami tohto dohovoru, a Európskemu spoločenstvu. Generálny tajomník Rady Európy zvolá zasadnutie stáleho výboru najskôr do dvoch mesiacov od oznámenia návrhu.

3. Stály výbor preskúma návrh najskôr dva mesiace potom, ako ho generálny tajomník rozpošle v súlade s odsekom 2. Po schválení textu trojštvrtinovou väčšinou zmluvných strán stály výbor predloží text na prijatie Výboru ministrov.

4. Všetky zmeny a doplnky dohovoru prijaté v súlade s predchádzajúcim odsekom nadobudnú platnosť v tridsiaty deň potom, ako všetky zmluvné strany oznámia generálnemu tajomníkovi ich prijatie. Ak Výbor ministrov prijme nejakú zmenu alebo doplnok, ktoré ešte nenadobudli platnosť, nijaký štát alebo Európske spoločenstvo nemôžu vyjadriť svoj súhlas s tým, že budú viazané týmto dohovorom, ak  zároveň neprijmú aj túto zmenu alebo doplnok.

5. Výbor ministrov stanoví podmienky nadobudnutia platnosti protokolov k tomuto dohovoru a zmien a doplnkov týchto protokolov na základe textu predloženého stálym výborom v súlade s odsekom 3.

Kapitola VII
Záverečné ustanovenia

Článok 19
Podpis, ratifikácia, prijatie a schválenie

Tento dohovor je otvorený na podpis členským štátom Rady Európy a ostatným štátom, ktoré sú zmluvnými stranami Európskeho kultúrneho dohovoru, a Európskemu spoločenstvu. Podlieha ratifikácii, prijatiu alebo schváleniu. Listiny o ratifikácii, prijatí alebo schválení sa uložia u generálneho tajomníka Rady Európy.

Článok 20
Nadobudnutie platnosti

1. Tento dohovor nadobúda platnosť po troch mesiacoch odo dňa, keď päť štátov, z toho najmenej štyri členské štáty Rady Európy, vyjadrí svoj súhlas s tým, že budú viazané týmto dohovorom v súlade s ustanoveniami článku 19.

2. Vo vzťahu ku ktorémukoľvek signatárskemu štátu, ktorý neskôr prejaví súhlas s tým, že bude viazaný týmto dohovorom, nadobúda dohovor platnosť po uplynutí troch mesiacov odo dňa uloženia jeho listiny o ratifikácii, prijatí alebo schválení.

Článok 21
Vzťahy medzi dohovorom a právom Európskeho spoločenstva
	
Zmluvné strany, ktoré sú členmi Európskeho spoločenstva, uplatňujú pri svojich vzájomných vzťahoch pravidlá spoločenstva, a preto neuplatňujú pravidlá vyplývajúce z tohto dohovoru okrem prípadov, ak neexistuje žiadne pravidlo spoločenstva, ktoré by upravovalo príslušnú oblasť.

Článok 22
Prístup iných štátov

1. Po nadobudnutí platnosti tohto dohovoru môže Výbor ministrov Rady Európy po konzultáciách so zmluvnými stranami vyzvať na prístup k tomuto dohovoru ktorýkoľvek štát, ktorý nie je uvedený v článku 19, na základe rozhodnutia prijatého väčšinou ustanovenou v článku 20. d. štatútu Rady Európy a jednomyseľným hlasovaním zástupcov zmluvných štátov, ktorí majú právo zúčastňovať sa na zasadaniach Výboru ministrov. 

2. Vo vzťahu ku ktorémukoľvek pristupujúcemu štátu nadobúda tento dohovor platnosť po uplynutí troch mesiacov odo dňa uloženia jeho listiny o prístupe u generálneho tajomníka Rady Európy.

Článok 23
Územná pôsobnosť

1. Pri podpise alebo pri ukladaní listín o ratifikácii, prijatí, schválení alebo prístupe môže ktorýkoľvek štát vymedziť územie alebo územia, na ktoré sa bude tento dohovor vzťahovať. 

2. Ktorýkoľvek štát môže kedykoľvek neskôr rozšíriť formou vyhlásenia adresovaného generálnemu tajomníkovi Rady Európy uplatňovanie tohto dohovoru na akékoľvek iné územie vymedzené vo vyhlásení. Vo vzťahu k takémuto územiu nadobúda tento dohovor platnosť po uplynutí troch mesiacov odo dňa prijatia takéhoto oznámenia generálnym tajomníkom.

3. Ktorékoľvek vyhlásenie podľa dvoch predchádzajúcich odsekov možno vo vzťahu ku ktorémukoľvek územiu uvedenému v takomto vyhlásení odvolať oznámením adresovaným generálnemu tajomníkovi Rady Európy.  Toto odvolanie nadobúda platnosť po troch mesiacoch odo dňa prijatia takéhoto oznámenia generálnym tajomníkom.

Článok 24
Výhrady

K ustanoveniam tohto dohovoru nie sú prípustné nijaké výhrady.

Článok 25
Vypovedanie

1. Ktorákoľvek zmluvná strana môže tento dohovor kedykoľvek vypovedať formou oznámenia adresovaného generálnemu tajomníkovi Rady Európy.

2. Takéto vypovedanie nadobúda účinnosť po uplynutí šiestich mesiacov odo dňa prijatia takéhoto oznámenia generálnym tajomníkom.

Článok 26
Oznámenia

Generálny tajomník Rady Európy oznámi členským štátom Rady Európy, ostatným štátom, ktoré by sa mohli stať zmluvnými stranami tohto dohovoru, a Európskemu spoločenstvu:

a) 	každé podpísanie,

b) 	uloženie listín o ratifikácii, prijatí, schválení alebo prístupe,

c) 	každý dátum o nadobudnutí platnosti tohto dohovoru v súlade s článkami 20, 22 a 23,

d) 	každú zmenu, doplnenie alebo protokol prijaté v súlade s článkom 18 a dátum 
      nadobudnutia ich platnosti,

e) 	každý iný akt, oznámenie alebo informáciu týkajúcu sa tohto dohovoru. 

Na dôkaz toho podpísaní, riadne na to splnomocnení, podpísali tento dohovor.

Vyhotovené v Štrasburgu 8. novembra 2001 v anglickom a vo francúzskom jazyku, pričom obidve znenia majú rovnakú platnosť, v jedinom exemplári, ktorý bude uložený v archíve Rady Európy. Generálny tajomník Rady Európy zašle overené kópie každému členskému štátu Rady Európy, ostatným zmluvným štátom Európskeho kultúrneho dohovoru, Európskemu spoločenstvu a každému štátu, ktorý bol vyzvaný na prístup k dohovoru.

NÁVRH VÝKLADOVEJ SPRÁVY 
K EURÓPSKEMU DOHOVORU NA OCHRANU 
AUDIOVIZUÁLNEHO DEDIČSTVA

KAPITOLA I
Úvod

Článok 1
Cieľ dohovoru

1.	Európske audiovizuálne dedičstvo je relatívne nový pojem a oslavy stého výročia kinematografie nepopierateľne prispeli k uvedomeniu si zraniteľnosti tohto dedičstva, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou súčasnej kultúry, ako aj svedkom histórie. V tejto súvislosti kinematografia zaznamenala počas prvých sto rokov svojej existencie všetky udalosti dôležité pre Európu, ako je napríklad priemyselná revolúcia, vojny alebo významné vedecké objavy, a od vzniku televízie sa zaznamenal neustály nárast audiovizuálnej tvorby. Žiaľ, veľkú časť tohto dedičstva ľudstvo stratilo navždy, pretože neskoro začalo považovať audiovizuálne diela za muzeálne kusy, ktoré je potrebné chrániť a reštaurovať. Už niekoľko rokov je známe, že nestačí len zbierať audiovizuálne diela, ale je potrebné aj podniknúť kroky na ich zachovanie: došlo k nenávratnej strate nespočetného množstva majstrovských diel pre rozklad nitrátových filmových nosičov, pri ktorom obrázky postupne bledli, až nakoniec zmizli úplne, ak sa však filmové nosiče medzitým nevznietili samy; alebo filmových nosiče na báze triacetátu, ktorý sa začal bežne používať v päťdesiatych rokoch a do ktorého sa vkladali veľké očakávania, až kým sa nezistilo, že tento materiál takisto podliehal pomalému a nezvratnému rozkladu, ktorý sprevádzal zápach kyseliny octovej.  Moderný filmový materiál (nosič) už neobsahuje celulózu a tým je chránený pred takzvaným syndrómom “octovatenia”, ale aj napriek tomu má celý rad nevýhod vrátane potreby dobrých skladovacích podmienok. Aj napriek tomu nemožno zatiaľ zabezpečiť dlhodobé uschovanie dlhšie ako 10 rokov, preto je potrebné zabezpečiť trvalé uskladnenie. 

2.	V súčasnosti sa pojem audiovizuálne dedičstvo netýka len kinematografických diel, ale aj televíznych programov, videonahrávok a v poslednom čase stále viac multimediálnych a interaktívnych produktov, ale aj výrobkov, ktoré sa ešte len objavia pri ďalšom vývoji nových technológií. Je to nesmierne rozsiahla oblasť, ktorá si vyžaduje ochranu, a preto sa princípy zakotvené v dohovore vzťahujú na všetky nosiče pohyblivých obrazov.  Preto v dohovore nie je uvedený odkaz na žiadne konkrétne médium, aby sa zabezpečilo, že sa bude vzťahovať aj na všetky nové formy audiovizuálneho prejavu.  Rôzne formy uplatňovania ustanovení o zákonnom uschovávaní iného obrazového materiálu, ako sú audiovizuálne diela, sa však upravia v protokoloch vypracovaných podľa odseku 1 článku 18 tohto dohovoru.  Prvý protokol sa napríklad týka ochrany televíznej produkcie.
1.	
3.	Dohovor sa na druhej strane netýka ani zvukových snímok, ani nepohyblivých obrazov, pretože ich ochranu zabezpečujú iné texty.

4.	Dohovor je v súlade s logikou Rady Európy o veciach kultúrnej spolupráce.  Od samého začiatku je podpora európskeho filmového priemyslu kľúčovým prvkom, ako to vyplýva z Odporúčania týkajúceho sa kinematografie a štátu (1979), Odporúčania na ochranu európskeho filmového dedičstva (1985), Rezolúcie o európskom roku kinematografie a televízie (1987), Odporúčania týkajúceho sa distribúcie filmov v Európe (1987), Rezolúcie, ktorou sa zriaďuje fond Eurimage (1988) a Odporúčania týkajúceho sa filmov pre deti a mládež (1990).  Tento dohovor je chýbajúcim článkom, pretože vo väčšine členských štátov je ochrana audiovizuálneho dedičstva zabezpečená výlučne prostredníctvom dobrovoľného uschovávania. Ako však pri rozhodovaní o uschovaní diela môže niekto vedieť, čo je dôležité a čo je menej dôležité? Ponechanie voľného výberu medzi tým, čo je potrebné uschovať a čo je možné považovať za nepodstatné, malo pre audiovizuálne dedičstvo veľmi nepriaznivé následky, pretože umožnilo znehodnotenie diel, v súvislosti s ktorými by nás mohli budúce generácie odôvodnene obviniť, že sme umožnili, aby upadli do zabudnutia.

5.	O to dôležitejšie bolo preto upriamiť pozornosť vlád na tento problém, keďže európske dedičstvo odteraz zahŕňa dedičstvo rozšírenej Európy, a štáty, ktoré sa len nedávno stali členmi Rady Európy, majú takisto rozsiahle dedičstvo, ktoré je potrebné chrániť a nevystaviť ho riziku, ktoré by mu hrozilo, ak by sa okamžite nepodnikli potrebné kroky.

6.	Zákonné uschovávanie je jediný spôsob, ako túto situáciu zmeniť. Každé nové audiovizuálne dielo sa musí uložiť do úschovy, aby sa zabezpečila existencia referenčnej kópie, čo je jediný spôsob, ako ho efektívne chrániť.  Zákonné uschovávanie neznamená len požiadavku uloženia referenčnej kópie do úschovy, ale aj zabezpečenie jej ochrany, ktorá by si mohla vyžiadať aj reštaurátorské práce.

7.	Okrem toho by audiovizuálne diela mali byť sprístupnené na študijné, kultúrne, vedecké a výskumné účely. Takto  uschované audiovizuálne diela skutočne predstavujú pamäť budúcich generácií o minulosti.  Preto musia byť aj naďalej dostupné všetkým zainteresovaným stranám ako vzdelávací a kultúrny materiál zobrazujúci zmeny v spoločnosti a v histórii, aj ako pracovný materiál pre výskumných pracovníkov.

8.	Aj keď si každá zmluvná strana musí sama zaviesť systém zákonného uschovávania audiovizuálnych diel, je potrebné poukázať na to, že táto povinnosť sa týka výhradne audiovizuálnych diel vytvorených po nadobudnutí účinnosti dohovoru a pochádzajúcich z domácej výroby, nie iných audiovizuálnych diel, ktoré sa v krajine len distribuujú alebo vysielajú.  Cieľom tohto ustanovenia je znížiť objem audiovizuálnych diel, ktoré sa majú uložiť do úschovy, a tým aj náklady s tým súvisiace.

9.	Keďže cieľom tohto dohovoru je uschovať všetky audiovizuálne diela, zavádza sa aj zásada dobrovoľného uschovávania napríklad audiovizuálnych diel zahraničnej výroby a audiovizuálnych diel vyrobených pred nadobudnutím účinnosti tohto dohovoru.

10.	Tieto ustanovenia týkajúce sa ochrany audiovizuálneho dedičstva sa majú implementovať vo verejnom záujme.  Inými slovami, neberú do úvahy to, či sú audiovizuálne diela súkromnej alebo komerčnej povahy.

11.	Zásady zákonného uschovávania sa uvádzajú v kapitole II dohovoru; zásady dobrovoľného uschovávania sú uvedené v kapitole III.

Článok 2
Definície

a) “zvukovo-obrazový záznam”

12.	Definícia “zvukovo-obrazového záznamu” vychádza z odporúčania, ktoré prijala organizácia UNESCO 27. októbra 1980 na svojom dvadsiatom prvom zasadaní: 
“Zvukovo-obrazový záznam” znamená akýkoľvek sled obrazov zaznamenaných na nejakom nosiči (bez ohľadu na spôsob zaznamenávania alebo povahu nosiča, ako je napríklad film, páska alebo disk, použitého pri prvej alebo následujúcej verzii), či už so zvukovým sprievodom, alebo bez, ktoré pri premietaní vzbudzujú dojem pohybu a ktoré sú určené na vysielanie alebo distribúciu pre verejnosť alebo sú vyrobené na dokumentačné účely; okrem iného zahŕňajú aj nasledujúce kategórie: 

a) 	kinematografická produkcia (napríklad celovečerné filmy, krátke filmy, vedecko-populárne filmy, filmové      týždenníky a dokumentárne filmy, animované a vzdelávacie filmy);
b) 	televízna produkcia vyrobená pre vysielacie spoločnosti alebo týmito spoločnosťami;
c) 	videoprodukcia (vo forme videozáznamov) iná ako videoprodukcia uvedená pod písmenami (a) a (b);”
	
13.	Napriek zmenám, ku ktorým medzitým došlo, najmä technologickej povahy, pojem “zvukovo-obrazový záznam” zostáva platný, čo sa týka formy aj obsahu.  Kritériá týkajúce sa “zvukovo-obrazového záznamu” nie sú zámerne definované, aby umožnili zohľadniť vývoj technológií (napr. videodisky, CD nosiče a ostatné formy médií na zaznamenávanie digitálneho obrazu atď.), a tým zabezpečiť, aby dohovor stále platil.

b) “kinematografické dielo”

14.	Pojem “kinematografické dielo”, ako bol definovaný v skoršom dohovore Rady Európy, konkrétne v Európskom dohovore o kinematografických koprodukciách (2. októbra 1992, ETS 147), bol základom pre definíciu použitú v článku 2 b) tohto dohovoru. 
2.	
3.	
c) “archív”

d) “dobrovoľný depozitný orgán”

15.	Dohovor rozlišuje medzi orgánmi prijímajúcimi diela do zákonnej úschovy a tými, ktoré prijímajú diela do úschovy dobrovoľne. Dohovor zaviedol tieto dva pojmy, aby bolo možné rozlišovať medzi orgánmi, ktoré majú rôzne funkcie. Čo sa týka archívov, dôraz sa kladie na základnú potrebu chrániť všetky zvukovo-obrazové diela, ktorý tvorí súčasť audiovizuálneho dedičstva, s cieľom zaručiť existenciu aspoň jednej kópie a v tejto súvislosti možno tieto archívy prirovnať k určitej forme bezpečnostnej úschovy. 
Dobrovoľné depozitné orgány by sa mohli sústrediť na úschovu zvukovo-obrazových záznamov na kultúrne účely, ako je to v prípade filmoték (cinémathèques). Zmluvné strany sa môžu rozhodnúť, že zlúčia tieto dva druhy orgánov do jednej štruktúry (pozri články 13 a 14 dohovoru) pod podmienkou, že sa zachová uvedený rozdiel v ich funkcii. Podobne môžu použiť tieto dva pojmy na označenie archívnych orgánov aj zmluvné strany, ktoré v svojich všeobecne záväzných právnych predpisoch zaviedli výraz “depozitný” orgán alebo subjekt, ktorý na tento účel určí zmluvná strana.

Článok 3
Pôsobnosť

16.	Po nadobudnutí účinnosti tohto dohovoru je každá zmluvná strana povinná vytvoriť systém zákonného uschovávania vzťahujúci sa na všetky kinematografické diela.  Na tieto diela sa nemôže použiť len systém uschovávania vzoriek. Kinematografické diela sú neodmysliteľnou súčasťou kultúrneho dedičstva, a preto si vyžadujú ochranu v plnom rozsahu.

17.	Dohovor neurčuje formy zákonného uschovávania pre iný zvukovo-obrazový záznam, ako sú kinematografické diela. Napríklad pre rozmanitosť a veľký objem televíznej produkcie je potrebné vypracovať protokoly, ktoré by definovali podmienky a praktické spôsoby úschovy pre tieto kategórie zvukovo-obrazového záznamu.  Protokoly zohľadnia špecifiká každej kategórie zvukovo-obrazového záznamu, ako aj technický pokrok.  Zmluvné strany budú povinné rozširovať zákonné uschovávanie aj na ďalšie formy zvukovo-obrazového záznamu, ako im to budú predpisovať protokoly vypracované v súlade s odsekom 1 článku 18 dohovoru, hneď ako sa stanú aj zmluvnými stranami týchto protokolov.

Článok 4
Autorské práva a im príbuzné práva

18. Dohovor výslovne konštatuje, že jeho záväzky nijako neovplyvnia ustanovenia medzinárodných zmlúv o ochrane autorských a im príbuzných práv. Preambula dohovoru sa odvoláva na platné medzinárodné zmluvy a “klauzula o tom, že tento dohovor platí bez toho, aby boli tieto zmluvy dotknuté”, sa uvádza v článku 4. Formulácia ustanovení v článku 4 je podobná zodpovedajúcim klauzulám v najdôležitejších zmluvách o ochrane práv príbuzných autorským právam. 

Hlavnou zmluvou o autorských právach je Bernský dohovor na ochranu literárnych a umeleckých diel, ktorý bol naposledy revidovaný v Paríži v roku 1971. Čo sa týka ochrany príbuzných práv, základnou zmluvou je Rímsky dohovor, ktorý obsahuje ustanovenia o ochrane výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a rozhlasových organizácií. Systém ochrany, ktoré zaviedli tieto dohovory, bol doplnený niekoľkými medzinárodnými a regionálnymi zmluvami týkajúcimi sa rôznych aspektov autorských a im príbuzných práv. Všetky členské štáty Rady Európy už pristúpili k niektorému alebo aj viacerým medzinárodným zmluvám platným v tejto oblasti.

19. Všetky zvukovo-obrazové záznamy uložené do úschovy sú chránené autorskými právami a často aj jedným alebo viacerými príbuznými právami. Autori, výkonní umelci a výrobcovia vo fonografickom priemysle majú právo reprodukovať a právo distribuovať chránené diela a autori majú aj právo svoje diela uvádzať na verejnosti, ako aj právo ich vysielať. Čo sa týka procesu výroby kinematografických diel a televíznych programov, výrobcovia získavajú potrebné práva od autorov, výkonných umelcov a poprípade aj od výrobcov zvukových záznamov na základe zmlúv. V niektorých krajinách všeobecne záväzné právne predpisy upravujú predpokladaný prevod práv týkajúcich sa kinematografickej produkcie z autorov na výrobcov. Podľa nedávno prijatých právnych predpisov Európskeho spoločenstva výrobcovia prvej verzie zvukovo-obrazového záznamu majú takisto vlastné práva súvisiace s autorským právom.

20.	Prevod vlastníctva zvukovo-obrazového záznamu súvisiaci s uschovaním neznamená prevod žiadnych práv na používanie zvukovo-obrazových diel uložených do úschovy na archív alebo depozitný orgán. Predovšetkým to neznamená prevod autorských a im príbuzných práv. Ani vlastníctvo zvukovo-obrazového diela sa neprevádza bez zmluvnej dohody medzi vkladateľom a príjemcom diela do úschovy. Preto je nevyhnutné potrebné práva na rozmnožovanie alebo iné použitie zvukovo-obrazových diel do úschovy nejakým spôsobom usporiadať, aby bolo možné tieto diela používať na vlastné účely úschovy.

21. Existujú dva spôsoby usporiadania potrebných práv na použitie zvukovo-obrazového záznamu:
	- (dobrovoľnou) zmluvnou dohodou medzi zúčastnenými stranami, 
- osobitnými ustanoveniami upravujúcimi túto záležitosť na úrovni všeobecne záväzného právneho predpisu, ktoré by do určitej miery obmedzili práva držiteľov práv.

22. Vo všeobecnosti sú základnými spôsobmi usporiadania autorských práv zmluvné dohody a licencie.  Existujú tri spôsoby, ako nadobudnúť práva zmluvne, konkrétne od vkladateľa, od pôvodného držiteľa práv a od organizácie spravujúcej autorské práva:

-	Vkladateľ zvukovo-obrazového záznamu je často výrobcom a zároveň aj držiteľom práv, alebo jedným z držiteľov práv. Pri vkladaní diela do úschovy ide o priamy kontakt medzi vkladateľom a archívom, ktorý im umožňuje dohodnúť sa, ako sa môže zvukovo-obrazový záznam využívať. Práva, ktorých držiteľom nie je vkladateľ, sa musia riešiť osobitne.

-	Pôvodní držitelia práv sú v skutočnosti vždy tí, ktorí sa predovšetkým môžu dohodnúť na právach o využívaní zvukovo-obrazového záznamu.

-	V mnohých oblastiach autorských práv existujú organizácie spravujúce práva, ktoré držitelia práv poverili udeľovaním práva na použitie. Hudba je typickou oblasťou, kde sa práva musia usporiadať s organizáciami spravujúcimi práva. Kolektívna správa práv sa postupne rozširovala a v posledných desaťročiach sa rýchlo rozvinula, pričom využíva najmodernejšie metódy založené na informačných sieťach.

23.	Práva týkajúce sa používania zvukovo-obrazových záznamov uložených do úschovy môžu takisto upravovať vnútroštátne všeobecne záväzné právne predpisy, ktoré môžu povoliť určité použitie zvukovo-obrazových záznamov  v archívoch bez osobitných licencií a kompenzácií. Takisto môžu obsahovať dohovory, ktoré by uľahčovali usporiadavanie práv. Obmedzenia práv sa zvyčajne týkajú rozmnožovania potrebného na reštaurovanie a udržiavanie zvukovo-obrazových záznamov. Tento druh činnosti je prospešný pre všetky zúčastnené strany a neovplyvňuje ekonomické práva držiteľa práv. Zákon môže takisto povoliť aj určité formy nekomerčného využitia, ako napríklad premietanie v priestoroch archívu alebo využitie na vzdelávacie a výskumné účely. Pri ustanovovaní obmedzení práv je potrebné venovať pozornosť tomu, aby boli vždy v súlade s ustanoveniami a kritériami na obmedzenia práv uvedenými v medzinárodných zmluvách, a kde to prichádza do úvahy, aj s právom Európskeho spoločenstva.

Čo sa týka zvukovo-obrazového záznamu, pri ktorom nie je možné určiť držiteľov práv alebo ich nie je možné žiadnym spôsobom zastihnúť, môžu archívy vykonať potrebné opatrenia, ktoré by túto otázku vyriešili prostredníctvom profesionálnych tretích strán, ako sú napríklad výrobcovia, zberateľské spoločnosti alebo iné organizácie kolektívneho riadenia, a ak to prichádza do úvahy, v rámci vnútroštátnych všeobecne záväzných právnych predpisov.

24.	Vždy, keď chce archív použiť zvukovo-obrazový záznam uložený do úschovy na účely, ktoré priamo nepovoľuje zákon, musí si od držiteľov práv získať povolenie. Ak archív poskytne zvukovo-obrazový záznam na použitie tretím stranám, ak napríklad poskytne audiovizuálne dielo uložené v úschove na premietanie na verejnosti alebo ich časti na použitie v iných zvukovo-obrazových záznamoch či v televíznych programoch, je nevyhnutné vyžadovať, aby užívateľ získal potrebné práva od držiteľov práv alebo ich zástupcov. Archív sa, samozrejme, musí uistiť, že má právo poskytnúť audiovizuálne dielo alebo jeho časti tretím stranám.
4.	
25.	Takisto sa odporúča, aby si archívy a dobrovoľné depozitné orgány stanovili postupy na vysporiadavanie a zabezpečovanie práva na použitie aj vypracovaním nevyhnutnej expertízy potrebnej na tento účel, v spolupráci s odborníkmi – autormi, výrobcami a ostatnými držiteľmi práv a ich organizáciami.

KAPITOLA II 
Zákonné uschovávanie

Článok 5
Všeobecné povinnosti zákonného uschovávania

26.	Povinnosť uschovať zvukovo-obrazový záznam sa zavedie prostredníctvom všeobecne záväzného právneho predpisu alebo iným spôsobom v súlade s dohodami definovanými v tomto článku.

27.	V princípe by malo byť zákonné uschovávanie povinné a dôkladné, ak má splniť svoju funkciu zachovania a reštaurovania všetkých zvukovo-obrazových záznamov, ktoré boli vyrobené jedným producentom alebo v koprodukcii a ktoré tvoria súčasť audiovizuálneho dedičstva. Pojem zvukovo-obrazový záznam “vyrobený” znamená všetky zvukovo-obrazové záznamy určené na trh, čím sa vylučujú amatérske filmy (rodinné filmy, filmy z dovoleniek atď.).  Výraz “tvorí súčasť audiovizuálneho dedičstva” naznačuje želanie zúčastnených strán samostatne rozhodovať, čo patrí do tohto dedičstva a čo nie.  Musia zabezpečiť, aby ich definícia nebola ani svojvoľná, ani diskriminačná.

28.	Dohovor však neustanovuje žiadnu povinnosť uschovávať zvukovo-obrazový záznam so spätnou platnosťou, aby sa predišlo vzniku nadmerných finančných nákladov; ale na diela vyrobené pred podpisom tohto dohovoru sa môže vzťahovať dobrovoľné uschovávanie.  Podobne sa povinnosť zákonného uschovávania vzťahuje len na diela domácej výroby.  Podľa definície Európskeho dohovoru o kinematografickej koprodukcii (2. október 1992) pojem “národná produkcia” znamená zvukovo-obrazový záznam, ktorého výrobca alebo v prípade koprodukcie aspoň jeden z výrobcov má sídlo spoločnosti alebo trvalé bydlisko v príslušnom štáte.

29.	Praktické podrobnosti o troch uvedených povinnostiach – zber, uchovanie a sprístupňovanie na vedecké, kultúrne a výskumné účely – upravia vnútroštátne všeobecne záväzné právne predpisy každého zmluvného štátu. Táto legislatíva by mala zohľadňovať všetky veci verejného záujmu pod podmienkou, že sú v súlade s autorskými a im príbuznými právami.

30.	Zákonné uschovávanie sa vzťahuje na zvukovo-obrazový záznam určený na uvádzanie na verejnosti. Účelom tohto znenia je, aby nebolo príliš obmedzujúce a aby zahŕňalo do pôsobnosti zákonného uschovávania akékoľvek nedokončené diela alebo diela, ktoré neboli distribuované na verejnosti najmä zásahom cenzúry.

31.	Pojem koprodukcia je okrem iného definovaný aj v Európskom dohovore o kinematografickej koprodukcii z 2. októbra 1992.  Napríklad okrem dohôd upravujúcich bilaterálne koprodukčné vzťahy existuje aj multilaterálna koprodukcia pri výrobe diel minimálne troma koproducentmi. Na takejto koprodukcii by sa navyše pravdepodobne mohla podieľať jedna alebo niekoľko zmluvných strán dohovoru a jeden alebo viac štátov, ktoré nie sú zmluvnými stranami dohovoru. Jednou zo špecifických vlastností koprodukcie je požiadavka predchádzajúcej dohody medzi príslušnými orgánmi v štátoch, ktorých sa to týka, aby každý koprodukčný partner mohol udeliť vyrábanému zvukovo-obrazovému záznamu svoju národnosť.  Hovorí sa, že zvukovo-obrazový záznam má národnosť koproducentov.

32.	Princíp zákonného uschovávania je všeobecný, nepodlieha žiadnym obmedzeniam. Napriek tomu odsek 2 tohto článku umožňuje udeliť výnimku z tohto všeobecného princípu zákonného uschovávania z dôvodu veľkého množstva zvukovo-obrazových záznamov a z toho vyplývajúcich nákladov. Týka sa to zvukovo-obrazových záznamov, ktorých zákonné uschovanie už zabezpečila iná zmluvná strana.  Toto ustanovenie nie je systematické a je ponechané na zváženie každej zmluvnej strany.

33.	Ako sa už uviedlo, dohovor neustanovuje žiadnu povinnosť pri výrobkoch, ktoré nie sú z domácej výroby.  Každá zmluvná strana sa môže slobodne rozhodnúť, či rozšíri pôsobnosť ustanovenia o dobrovoľnom zákonnom uschovávaní a rozhodne sa napríklad prijímať do úschovy aj audiovizuálne dielo distribuované na jej území. 

34.	Tento princíp platí pre všetky ustanovenia dohovoru určujúce len minimálne normy, ktoré sa majú dodržiavať.

Článok 6
Určenie a úlohy archívov

35.	Zákonné uschovávanie musia vykonávať archívy určené každou zmluvnou stranou.  Na prispôsobenie dohovoru rôznemu štátnemu usporiadaniu zmluvných strán, napríklad federálnemu usporiadaniu, si môže každá zmluvná strana určiť jeden alebo niekoľko archívov.

36.	Keďže zvukovo-obrazový záznam uložený do úschovy má značnú hodnotu, je potrebné prijať opatrenia na jeho ochranu a na zabezpečenie dodržiavania autorských a im príbuzných práv; všeobecne povedané, je potrebné predchádzať všetkým formám zneužívania.  Z toho dôvodu musia byť archívy nezávislé organizácie určené v súlade s verejným záujmom.  Je ťažké si predstaviť, ako by verejným inštitúciám alebo súkromným organizáciám, ktoré primárne vykonávajú podnikateľskú  činnosť, mohla byť zverená funkcia archívneho orgánu. Ak by hlavným záujmom archívu bolo dosahovanie zisku, už by to nebola verejnoprávna inštitúcia.

37.	V každom prípade musí každá zmluvná strana sama zabezpečiť správne vykonávanie úloh zverených týmto archívnym orgánom. Táto podmieňovacia klauzula, ktorá sa ipso iure týka aj verejnoprávnych inštitúcií, bola nevyhnutná v súvislosti so súkromnými subjektmi plniacimi úlohu archívu.

Článok 7
Technické a finančné prostriedky

38.	Tento článok od zmluvných strán očakáva, že zabezpečia, aby archívy uvedené v dohovore mali potrebné prostriedky na vykonávanie funkcií zákonného uschovávania, tzn. najmä finančné, materiálne a technické zdroje potrebné na vykonávanie svojich úloh. Výber spôsobu sa ponecháva na zmluvné strany: záleží hlavne na tom, aby bola splnená požiadavka dohovoru bez ohľadu na to, či archívy získajú všetky alebo len časť svojich financií z iných zdrojov, ako sú štátne financie.

Článok 8
Podmienky zákonného uschovávania

39.	Cieľom dohovoru je dlhodobo chrániť audiovizuálne dedičstvo, a to si vyžaduje, aby sa do úschovy ukladal nosič najvyššej kvality. Od každej zmluvnej strany závisí, aby si určila povahu nosiča, ktorý sa má ukladať do úschovy, ako sú napríklad inter-negatívy alebo nosič, z ktorého je možné vyrobiť pracovnú kópiu. Dohovor okrem toho nestanovuje povahu médií, aby držal krok s technologickým vývojom.

40.	Zmluvné strany takisto môžu, ak to považujú za vhodné, vyriešiť otázku krytia nákladov za dokončenie nosiča na úschovu.

41.	Takisto môžu prostredníctvom všeobecne záväzného právneho predpisu alebo akýmkoľvek iným spôsobom ustanoviť pokuty, ktoré sa môžu uložiť, ak sa nesplnia požiadavky zákonného uschovania.

42.	Je potrebné stanoviť lehotu na uschovanie zvukovo-obrazového záznamu, aby sa zabezpečilo efektívne uplatňovanie dohovoru.  Podľa dohovoru nemôže táto lehota prekročiť dvanásť mesiacov alebo inú primeranú lehotu určenú zmluvnou stranou. Táto lehota začína plynúť dňom, keď je konečná verzia prvýkrát sprístupnená verejnosti.

Článok 9
Reštaurovanie uschovaného zvukovo-obrazového záznamu

43.	Riadna starostlivosť o zvukovo-obrazový záznam si vyžaduje pravidelné reštaurátorské práce, a to si zvyčajne vyžaduje, aby sa z uschovaného materiálu robili duplikáty.  Duplikáty spravidla nie je možné robiť bez povolenia držiteľa. Takéto povolenie je niekedy ťažké získať, pretože často vznikajú problémy so zisťovaním, kto je držiteľom práv. Podľa článku 9 Bernského dohovoru môžu zmluvné štáty vo svojich vnútroštátnych všeobecne záväzných právnych predpisoch ustanoviť výnimku za predpokladu, že vyrábanie takýchto duplikátov žiadnym spôsobom nebráni normálnemu využívaniu diela a nemá ani vplyv na legitímne záujmy vlastníka práv. Musia sa rešpektovať aj morálne práva. Podľa Bernského dohovoru od každej zmluvnej strany závisí, aby vo svojej legislatíve ustanovila túto výnimku. 
5.	
44.	Od každej zmluvnej strany závisí, aby v súlade s podmienkami tohto dohovoru prijala potrebné opatrenia na podporu reštaurovania zvukovo-obrazového záznamu, ktorého kvalita sa zhoršila a ktorý bol zákonne uložený do úschovy.

Článok 10
Mimoriadne opatrenia

45.	Tieto mimoriadne opatrenia sú ustanovené na to, aby bolo možné reagovať na akékoľvek okolnosti, kedy súkromná osoba vlastní zvukovo-obrazový záznam, ktorý je vystavený bezprostrednému nebezpečenstvu a mohlo by dôjsť navždy k jeho strate.  Zmluvné strany napríklad môžu vo svojich vnútroštátnych všeobecne záväzných právnych predpisoch ustanoviť povinnosť, aby súkromná osoba požičala svoju kópiu na určitý čas archívu, aby z nej mohol urobiť duplikát.  Môžu vzniknúť aj iné okolnosti, ktoré si vyžiadajú, aby verejné orgány podnikli určité kroky; to sa týka najmä zvukovo-obrazového záznamu, ktorý prekĺzol sieťou zákonného uschovávania a diel, ktoré neprešli procesom výberu, ale u ktorých sa neskôr ukáže, že sú dielami osobitného záujmu z hľadiska audiovizuálneho dedičstva.

KAPITOLA III
Dobrovoľné uschovávanie

Článok 11
Podpora dobrovoľného uschovávania

46.	Audiovizuálne dedičstvo zmluvnej strany nie je obmedzené len na výrobky domácej produkcie: netreba prehliadať kultúrny vplyv iných európskych krajín a dokonca ani iných kontinentov.  Kultúrna interpretácia sa stala spoločným procesom a neexistuje nijaká forma umenia, ktorá by nečerpala inšpiráciu z celosvetových zdrojov. Je preto nevyhnutné doplniť systém povinného zákonného uschovávania o opatrenia na podporu dobrovoľného uschovávania vzťahujúceho sa  na každý zvukovo-obrazový záznam, ktorý je súčasťou audiovizuálneho dedičstva štátu alebo nespĺňa kritériá zákonného uschovania podľa článku 5. Princípy dobrovoľného uschovávania sa vzťahujú aj na sprievodný a zabezpečovací materiál.  Na druhej strane zavedenie dobrovoľného uschovávania neznamená zrušenie povinnosti zaviesť zákonné uschovávanie.  Aj keď zvyčajne orgány určené na prijímanie zvukovo-obrazového záznamu do zákonnej úschovy majú najlepšie podmienky na to, aby prijímali zvukovo-obrazový záznam aj do dobrovoľnej úschovy, aj napriek tomu sa ponecháva na zmluvné strany, aby v prípade potreby určili iné orgány alebo inštitúcie schopné vykonávať túto funkciu.  Dobrovoľné uschovávanie takisto umožňuje ochranu zvukovo-obrazového záznamu vyrobeného pred nadobudnutím účinnosti tohto dohovoru.

47.	Dobrovoľné uschovávanie sa takisto vzťahuje aj na sprievodný a zabezpečovací materiál. Týka sa to tak technického materiálu pochádzajúceho z výroby zvukovo-obrazového záznamu (filmovacie zariadenie, kópie snímok, premietacie kópie atď.), ako aj odvodených výrobkov súvisiacich so šírením a využívaním týchto zvukovo-obrazových záznamov (plagáty, propagačný a reklamný tovar atď.). Kópia zvukovo-obrazového záznamu audiovizuálneho diela je filmový nosič, ktorý pri kinematografických filmoch pozostáva z negatívu, inter-negatívu alebo inter-pozitívu a pri videozáznamoch z matrice. Táto kópia snímok sa používa na získavanie kópií. Premietacia kópia je akýkoľvek filmový nosič na prezeranie alebo šírenie týchto obrazov.

Článok 12
Prístupnosť pre verejnosť

48.	Tento článok nabáda, aby držitelia práv vydávali zmluvné povolenia. Cieľom uvedenej zmluvy je určiť podmienky používania a sprístupňovania zvukovo-obrazového záznamu podľa tohto dohovoru.

KAPITOLA IV
Všeobecné ustanovenia spoločné pre archívy a dobrovoľné depozitné orgány

Článok 13
Spoločné archívy

49.	Tento článok obsahuje ustanovenia o spolupráci medzi zmluvnými stranami, najmä medzi špecializovanými archívmi.

50.	Zmluvné strany s nízkou výrobou zvukovo-obrazových záznamov by mohli zistiť, že zriadenie spoločných archívov zodpovedných buď za zákonné uschovávanie, alebo za dobrovoľné uschovávanie, alebo za oba druhy úschovy, by pre ne mohlo byť výhodné.

51.	Z praktických dôvodov by mohlo byť užitočné zlúčiť archívy a dobrovoľné depozitné orgány do jednej inštitúcie.  Dohovor však striktne vyžaduje, aby sa dodržiavalo rozdelenie príslušných úloh podľa dohovoru s cieľom predchádzať akýmkoľvek zámenám úloh týchto orgánov.

Článok 14
Spolupráca medzi archívmi a dobrovoľnými depozitnými orgánmi

52.	Ochrana európskeho audiovizuálneho dedičstva nebude možná bez úzkej spolupráce medzi zmluvnými stranami a ich archívmi a dobrovoľnými depozitnými orgánmi, ako aj medzi samými týmito orgánmi. Tento článok obsahuje neúplný zoznam činností v rámci spolupráce v oblastiach aktuálneho záujmu, ktoré sú dôležité na dosiahnutie cieľov dohovoru.

Článok 15
Zmluvné podmienky uschovávania

53.	V súvislosti so zákonným alebo dobrovoľným uschovaním zvukovo-obrazového záznamu v archíve alebo v dobrovoľnom depozitnom orgáne môže vzniknúť celý rad právnických otázok,  ako napríklad “zodpovednosť za akékoľvek poškodenie zvukovo-obrazového záznamu uloženého do úschovy, dočasné alebo trvalé vybratie zvukovo-obrazového záznamu z úschovy držiteľmi práv a kompenzácia, ktorú majú vyplatiť držitelia práv za jeho zreštaurovanie alebo iné služby poskytnuté archívom alebo dobrovoľným depozitným orgánom”. Článok 15 preto od zmluvných strán dohovoru vyžaduje, aby odporúčali archívom alebo dobrovoľným depozitným orgánom uzatvárať s vkladateľmi zmluvy, v ktorých by špecifikovali všetky práva a povinnosti pri zvukovo-obrazovom zázname uloženom do úschovy.

54.	Zmluva medzi dobrovoľným depozitným orgánom alebo archívom a držiteľmi práv by mala takisto obsahovať ustanovenia týkajúce sa odmeny. Pritom je potrebné zohľadniť technické schopnosti, ktoré sú základom každého reštaurovania alebo zveľaďovania dedičstva.  Reštaurovanie znamená akýkoľvek aktívny zásah v určitom rozsahu.  Preto existujú všetky dôvody požadovať nielen úhradu vzniknutých nákladov (finančné výdavky, čas a úsilie, špeciálne alebo zvláštne vybavenie), ale aj pridanú hodnotu, ktorá vznikne uplatnením know-how a ktorá umožní obchodné využitie zvukovo-obrazového záznamu. Odmena by mala byť vyvážená a zohľadňovať na jednej strane investície a know-how a na druhej strane dosiahnutý obchodný výsledok.

KAPITOLA V
Sledovanie uplatňovania dohovoru

Článok 16
Stály výbor

55.	Za skúmanie uplatňovania dohovoru bude zodpovedný stály výbor, ktorý bude zohľadňovať zvláštnosti a vývoj technológií v audiovizuálnej oblasti, rozmanitosť diel a orgánov zodpovedných za ochranu dedičstva v tejto oblasti. Tento výbor bude skúmať najmä fungovanie a implementáciu dohovoru, ako sa uvádza v článku 17. Výbor bude zložený zo zástupcov zmluvných strán dohovoru.

56.	Vzhľadom na špecifickú povahu predmetu tohto dohovoru sa zdá byť vhodné, aby stály výbor mal možnosť pri vykonávaní svojich funkcií požiadať o pomoc expertov, ako aj iných pozorovateľov vyslaných medzinárodnou alebo národnou, vládnou alebo mimovládnou inštitúciou, ktorí by sa zúčastnili na zasadaní stáleho výboru, a ich postavenie definuje odsek 6 tohto článku.

Článok 17
Činnosť a správy stáleho výboru

57.	Po dôkladnom preskúmaní problémov, s ktorými sa zmluvné strany stretnú pri interpretácii alebo uplatňovaní dohovoru, môže stály výbor navrhovať opatrenia, ktoré bude považovať za potrebné na zlepšenie ochrany audiovizuálneho dedičstva, a najmä predkladať odporúčania zmluvným stranám, ale aj Výboru ministrov s cieľom rozšíriť túto ochranu aj na ostatné štáty.

KAPITOLA VI
Protokoly, zmeny a doplnky

Článok 18
Protokoly, zmeny a doplnky

58.	Tento dohovor ustanovuje základné princípy ochrany audiovizuálneho dedičstva; je ešte potrebné definovať právne a technické spôsoby v konkrétnych oblastiach, ale najmä tie, ktoré sa vzťahujú na zákonné uschovávanie aj na iný zvukovo-obrazový záznam, ako sú kinematografické diela.

59.	Článok 18 sa netýka len návrhov protokolov, ale aj akýchkoľvek iných návrhov na zmeny a doplnenia týchto protokolov a napokon aj zmien a doplnkov k samotnému dohovoru, pokiaľ by si to vyžiadal technologický rozvoj.

60.	Protokoly, zmeny a doplnky k protokolom a zmeny a doplnky k dohovoru musí najprv preskúmať stály výbor v súlade s ustanoveniami článku 17 ods. 1b.  Každý protokol musí byť prijatý Výborom ministrov podľa jeho zvyčajných hlasovacích pravidiel.  Prijatie textu dohovoru si vyžaduje dvojtretinovú väčšinu hlasov prítomných zástupcov a väčšinu hlasov zástupcov, ktorí majú právo zasadať v komisii (článok 20d. Stanov Rady Európy).

61.	Dohovor nepovažoval za potrebné ustanoviť spôsoby nadobúdania účinnosti protokolov alebo zmien a dodatkov k protokolom.  Tieto spôsoby sa určia v konkrétnych prípadoch, berúc do úvahy cieľ a účel navrhovaného textu.

62.	Dohovor vyžaduje, aby štát alebo Európske spoločenstvo, ktoré sa chce stať zmluvnou stranou protokolu, musí byť aj zmluvnou stranou dohovoru. Na druhej strane štáty Európskeho spoločenstva, ktoré podpísali, ratifikovali, prijali alebo schválili dohovor, nebudú povinné podpísať, ratifikovať, prijať alebo schváliť protokol.

63.	Stály výbor sa zriadi až po nadobudnutí účinnosti dohovoru. 
6.	
7.	
KAPITOLA VII
Záverečné ustanovenia

64.	Záverečné ustanovenia dohovoru vychádzajú z “modelu záverečných klauzúl pre dohovory a dohody uzatvárané v rámci Rady Európy”, ktorý prijal Výbor ministrov vo februári 1982.

65.	Podľa článkov 19 a 22 je dohovor otvorený na podpis členským štátom Rady Európy, ostatným štátom, ktoré sú zmluvnými stranami Európskeho kultúrneho dohovoru a Európskemu spoločenstvu; je takisto otvorený na pristúpenie nečlenských štátov Rady Európy.

66.	Dohovor obsahuje aj klauzulu, ktorá sa týka vzťahov medzi dohovorom a právnymi predpismi spoločenstva.  Obsahuje formuláciu, ktorá sa používa aj v ostatných dohodách a dohovoroch Rady Európy.

67.	Ustanovenie týkajúce sa územných vyhlásení (článok 23) sa vzťahuje predovšetkým na zámorské územia.

	Série európskych zmlúv - Č. 184

PROTOKOL O OCHRANE 
TELEVÍZNEJ PRODUKCIE
K EURÓPSKEMU DOHOVORU 
NA OCHRANU AUDIOVIZUÁLNEHO DEDIČSTVA

Štrasburg  8. XI. 2001

Protokol o ochrane televíznej produkcie
k Európskemu dohovoru na ochranu audiovizuálneho dedičstva

Preambula

Zmluvné strany protokolu k Európskemu dohovoru na ochranu audiovizuálneho dedičstva otvoreného na podpis v Štrasburgu 8. novembra 2001 (ďalej len "dohovor"),

berúc do úvahy význam televíznej produkcie ako súčasti európskeho audiovizuálneho dedičstva, tak ako sa uvádza v dohovore,

uznávajúc špecifickú povahu televíznej produkcie, najmä s ohľadom na jej všeobecnú dostupnosť, rozsah a jej schopnosť odzrkadľovať všetky odvetvia a aspekty spoločnosti,

rozhodnuté zabezpečiť primeranú ochranu televíznej produkcie na kultúrne, vedecké a výskumné účely vo verejnom záujme, 

berúc do úvahy platné medzinárodné zmluvy na ochranu autorských práv a im príbuzných práv,

odvolávajúc sa na článok 3 a článok 18 dohovoru,

dohodli sa takto:

Článok 1
Definície

	Na účely tohto protokolu:

a) 	televízna produkcia je akýkoľvek zvukovo-obrazový záznam iný ako kinematografické 
dielo, ktorý bol vytvorený na prenos prostredníctvom terestriálneho vysielania, káblovým systémom, satelitom alebo iným spôsobom na príjem verejnosťou okrem záznamu prenášaného na osobitnú žiadosť a interaktívneho záznamu;

b) 	depozitný orgán je každá inštitúcia, vrátane archívov vymenovaná zmluvnou stranou na vykonávanie funkcií súvisiacich so zákonným alebo dobrovoľným uschovávaním diel;

c) 	vysielateľ je akákoľvek fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá redakčne zodpovedá za televíznu programovú službu určenú na príjem verejnosťou a ktorá akýmkoľvek spôsobom zabezpečuje jej vysielanie a retransmisiu sama alebo prostredníctvom inej osoby.

Článok 2
Pôsobnosť

	1. Zmluvné strany tohto protokolu sa dohodli uplatňovať ustanovenia dohovoru na televíznu produkciu okrem nasledujúcich výnimiek:

- namiesto článku 5 dohovoru sa uplatní článok 3 tohto protokolu,
- namiesto článku 11 dohovoru sa uplatní článok 4 tohto protokolu,
- namiesto článku 6 dohovoru sa uplatní článok 5 tohto protokolu a
- namiesto článku 8 dohovoru sa uplatní článok 7 tohto protokolu.

	2. Ustanovenia článku 1 tohto protokolu sa považujú za dodatok k článku 2 dohovoru.

Článok 3
Zákonné uschovávanie

1. Každá zmluvná strana uloží všeobecne záväzným právnym predpisom alebo iným spôsobom okrem odsekov 2 a 3 tohto článku povinnosť uschovávať televízne programy, ktoré tvoria súčasť audiovizuálneho dedičstva a ktoré vysielatelia v rámci svojich právomocí prvý raz verejne odvysielali po nadobudnutí platnosti tohto protokolu. 

2. Každá zmluvná strana môže ustanoviť systém oceňovania a výberu televíznych programov alebo uschovávania tých snímok, na ktoré sa vzťahuje povinnosť uschovávať ich, s cieľom primerane definovať alebo zachovať televízne prvky audiovizuálneho dedičstva.

3. Každá zmluvná strana môže poskytnúť výnimku zo zákonného uschovávania, ak je televízna produkcia zákonne uschovaná u niektorej z ostatných zúčastnených strán.

4. Každá zmluvná strana určí, na koho sa vzťahuje povinnosť zákonného uschovávania v súlade s týmto protokolom.

Článok 4
Dobrovoľné uschovávanie

1. Každá zmluvná strana môže podporovať dobrovoľné uschovávanie televíznej  produkcie, ktorá nespĺňa podmienky podľa článku 3.

	2. Uplatňovanie ustanovení o dobrovoľnom uschovávaní sa môže rozšíriť aj na pomocný materiál.

Článok 5
Určenie depozitných orgánov

	S ohľadom na uschovávanie televíznych programov každá zmluvná strana môže :

a) 	po dohode a v súlade so stanovenými podmienkami určiť jedného alebo viacerých vysielateľov ako depozitný orgán na uschovávanie televíznych programov, ktoré vysielajú, alebo ak sa na tom obidve strany dohodnú, tak aj programov, ktoré vysielajú iní vysielatelia alebo

b) 	určiť dohodou a/alebo zriadiť jeden alebo niekoľko ďalších depozitných orgánov.

Článok 6
Finančné a technické prostriedky depozitných orgánov

Každá zmluvná strana zabezpečí, aby depozitné orgány podľa článku 5 tohto protokolu mali prostriedky potrebné na plnenie úloh zákonného uschovávania, ktoré sú definované v článku 3 tohto protokolu, a preskúma na tento účel vhodné finančné opatrenia.

Článok 7
Podmienky uschovávania

	Každá zmluvná strana stanoví podmienky v súlade s týmto protokolom nevyhnutné na uschovávanie televíznych programov v depozitných orgánoch.

Článok 8
Záverečné ustanovenia

1. Tento protokol je otvorený na podpis signatárom dohovoru. Podlieha ratifikácii, prijatiu alebo schváleniu. Nijaký signatár nesmie ratifikovať, prijať alebo schváliť tento protokol, ak predtým alebo súčasne neratifikoval, neprijal alebo neschválil dohovor. Listiny o ratifikácii, prijatí alebo schválení sa uložia u generálneho tajomníka Rady Európy.

2. Tento protokol nadobúda platnosť po uplynutí troch mesiacov odo dňa, keď päť štátov, z toho najmenej štyri členské štáty Rady Európy, vyjadrí svoj súhlas s tým, že budú viazané týmto protokolom v súlade s ustanoveniami odseku 1 tohto článku.

	3. Tento protokol sa od nadobudnutia platnosti stáva neoddeliteľnou súčasťou dohovoru.

4. Vo vzťahu ku ktorémukoľvek signatárskemu štátu, ktorý neskôr prejaví súhlas s tým, že bude viazaný týmto protokolom, nadobúda protokol platnosť po uplynutí troch mesiacov odo dňa uloženia jeho listiny o ratifikácii, prijatí alebo schválení.

5. Po nadobudnutí platnosti tohto protokolu môže ktorýkoľvek štát, ktorý pristúpil k dohovoru, pristúpiť aj k tomuto protokolu.

6. Prístup sa vykoná uložením listiny o prístupe u generálneho tajomníka Rady Európy a nadobúda platnosť po uplynutí troch mesiacov odo dňa uloženia listiny o prístupe.

	7. K ustanoveniam tohto protokolu nie sú prípustné nijaké výhrady.

8. Ktorákoľvek zmluvná strana môže tento protokol kedykoľvek vypovedať formou oznámenia adresovaného generálnemu tajomníkovi Rady Európy.

9. Takéto vypovedanie nadobúda účinnosť po uplynutí troch mesiacov odo dňa prijatia takéhoto oznámenia generálnym tajomníkom.

10. Generálny tajomník Rady Európy oznámi členským štátom Rady Európy, Európskemu spoločenstvu, každému signatárskemu štátu, každému zmluvnému štátu alebo každému inému štátu, ktorý bol vyzvaný na prístup k dohovoru,

a) 	každé podpísanie,

b) 	uloženie listín o ratifikácii, prijatí alebo prístupe,

c) 	každý dátum o nadobudnutí platnosti tohto protokolu v súlade s odsekmi 2, 4 a 6 tohto    
      článku,

d) 	každý iný akt, oznámenie alebo informáciu týkajúcu sa tohto protokolu.

Na dôkaz toho podpísaní, riadne na to splnomocnení, podpísali tento protokol.

Vyhotovené v Štrasburgu 8. novembra 2001 v anglickom a vo francúzskom jazyku, pričom obidve znenia majú rovnakú platnosť, v jedinom exemplári, ktorý bude uložený v archíve Rady Európy. Generálny tajomník Rady Európy zašle overené kópie každému členskému štátu Rady Európy, ostatným zmluvným štátom Európskeho kultúrneho dohovoru, Európskemu spoločenstvu a každému štátu, ktorý bol vyzvaný na prístup k dohovoru.

NÁVRH VÝKLADOVEJ SPRÁVY 
K PROTOKOLU O OCHRANE DIEL TELEVÍZNEJ PRODUKCIE 
K EURÓPSKEMU DOHOVORU NA OCHRANU 
AUDIOVIZUÁLNEHO DEDIČSTVA

I.	Úvod

1.	Výbor ministrov Rady Európy na svojom zasadaní v Štrasburgu dňa 8.XI. 2001 otvoril na podpis Európsky dohovor o ochrane audiovizuálneho dedičstva (ďalej len “dohovor”) a jeho Protokol o ochrane televíznej produkcie (ďalej len “protokol”). Toho istého dňa Výbor ministrov poveril generálneho tajomníka, aby uverejnil túto výkladovú správu k protokolu.

2.	Dohovor má číslo 183 Série európskych zmlúv (ETS) a protokol má číslo 184 Série európskych zmlúv. Sú uložené v sídle Rady Európy v Štrasburgu. Ďalšie príbuzné medzinárodné zmluvy sú Európsky dohovor o cezhraničnej televízii z roku 1989 (ETS č. 132) zmenený a doplnený protokolom z roku 1998 (ETS č. 171) a Európsky dohovor o kinematografickej koprodukcii z roku 1992 (ETS č. 147).

3.	Protokol stanovuje osobitné pravidlá na uplatňovanie všeobecných princípov dohovoru na diela televíznej produkcie.
 
4.	Výkladová správa k protokolu nie je súčasťou samého protokolu a  nie je právne záväzná ani pre zmluvné strany, ani pre členské štáty Rady Európy. Je skôr vysvetlením právnej histórie a odôvodnením protokolu a zdrojom interpretácie jeho ustanovení.

5.	S iniciatívou vypracovať dohovor a výkladovú správu k nemu prišli Rada pre kultúrnu spoluprácu (CDCC) a Výbor pre kultúru (CC-Cult). Neskôr sa k tejto práci pridal aj Riadiaci výbor pre masmédiá (CDMM), pretože návrh dohovoru vypracovaný na základe právomocí Rady pre kultúrnu spoluprácu sa mal týkať nielen kinematografických diel, ale aj diel televíznej produkcie. Oba riadiace výbory (CDCC a CDMM) sa rozhodli zriadiť Spoločnú pracovnú skupinu CDCC-CDMM na ochranu audiovizuálneho dedičstva (GT-PA), ktorá bola poverená prípravou doplnkového protokolu týkajúceho sa televíznej produkcie a dopracovaním dohovoru.

II.	Všeobecné úvahy

6.	Počas príprav dohovoru Rada pre kultúrnu spoluprácu a Riadiaci výbor pre masmédiá dospeli k záveru, že by bolo vhodné mať všeobecnú zmluvu o ochrane audiovizuálneho dedičstva, ktorá by potom mohla byť dopĺňaná protokolmi týkajúcimi sa “iného zvukovo-obrazového záznamu materiálu, ako sú kinematografické diela”. Zistilo sa, že televízna produkcia predstavuje najrozsiahlejšiu časť zvukovo-obrazového záznamu a preto je pre audiovizuálne dedičstvo, ako ho definuje dohovor, aj najvýznamnejšia. Zároveň konštatovali, že televízna produkcia má v porovnaní s kinematografickými dielami celý rad špecifík. Preto CDCC a CDMM požiadali pracovnú skupinu GT-PA, aby navrhla dodatkový protokol, ktorý by sa venoval osobitnej otázke ochrany televíznej produkcie.  Hlavné rozdiely televíznej produkcie v porovnaní s kinematografickými dielami sú množstvo, efemérna povaha veľkého počtu diel televíznej produkcie, spôsoby vysielania  a zaznamenávania, takmer univerzálna dostupnosť a vplyv na jednotlivcov a spoločnosť ako celok. V budúcnosti by sa mohli vypracovať ďalšie dodatkové protokoly, ak by CDCC a CDMM zistili ďalšie nové vývojové trendy v oblasti audiovizuálnych médií, ktoré by si vyžadovali osobitné ustanovenia na ochranu audiovizuálneho dedičstva.

7.	Iniciatívu zadefinovať spoločný európsky rámec na ochranu televíznej produkcie podnietilo niekoľko vývojových trendov, ktoré v poslednom desaťročí poznamenali televízne prostredie. Počet vysielateľov v Európe sa zvýšil najmä následkom udeľovania licencií na vysielanie súkromným vysielateľom, rovnako ako aj denný počet odvysielaných hodín, čo viedlo k nárastu množstva diel televíznej produkcie. Zavedenie káblového, družicového a digitálneho vysielania ešte prispelo k zväčšeniu tohto množstva a rozšírilo rozsah televíznej produkcie. Archívy starších vysielateľov museli zároveň čeliť postupnému zhoršovaniu diel staršej produkcie a potrebe míňať viac finančných zdrojov na údržbu stále sa rozrastajúcich archívov.

8.	Na druhej strane rozvoj digitálnych informačných technológií technicky umožnil najmä vysielateľom kopírovať a archivovať omnoho väčšie objemy televíznej produkcie pri nižších nákladoch a umožnil ľahší prístup k nim na “kultúrne, vedecké a výskumné účely vo verejnom záujme” za predpokladu rešpektovania autorských a im príbuzných práv.

9.	V niektorých štátoch začali filmové archívy archivovať aj diela televíznej produkcie. Napríklad Francúzsko rozšírilo pôsobnosť svojho Institute National de l’Audiovisuel (Národného audiovizuálneho ústavu) vytvorením Inathéque de France na zákonnú úschovu týkajúcu sa diel televízneho vysielania. V rovnakom duchu sa rozhodli niektorí vysielatelia archivovať diela zo svojej vlastnej televíznej produkcie.

10.	Výhoda v zriadení spoločného európskeho rámca prostredníctvom tohto protokolu sa očakáva napríklad vo vytvorení možnosti, aby sa členské štáty mohli pridať k celoeurópskemu úsiliu na záchranu významných odvetví svojho audiovizuálneho dedičstva. V tomto zmysle by mohol protokol prispieť k tomu, aby vysielatelia v Európe a ostatné depozitné orgány mali podobné povinnosti a príležitosti.

III.	Komentár k ustanoveniam protokolu

	Preambula

11.	Preambula protokolu sa odvoláva na osobitosti televíznej produkcie a jej hlavný význam pre audiovizuálne dedičstvo a odkazuje na článok 3 a 18 dohovoru, ktoré sa týkajú protokolov a dohovoru.

12.	V piatom odseku sa preambula odvoláva na “platné medzinárodné zmluvy na ochranu autorských a im príbuzných práv”. Navrhovatelia protokolu mali konkrétne na mysli Bernský dohovor na ochranu literárnych a umeleckých diel, Rímsky dohovor o ochrane výkonných umelcov, výrobcov zvukových záznamov a rozhlasových organizácií, Zmluvu WIPO o autorských právach, Zmluvu WIPO o výkonných umelcoch a zvukových záznamoch, Európsky dohovor o ochrane televízneho vysielania a Európsky dohovor týkajúci sa otázok autorských a im príbuzných práv pri cezhraničnom družicovom vysielaní. Tento odkaz je potrebné chápať v zmysle článku 4 dohovoru, ktorý naznačuje, že nič čo je uvedené v dohovore a jeho protokoloch sa nemá interpretovať tak, aby obmedzovalo alebo umožňovalo výnimky z príslušných medzinárodných záväzkov zmluvných strán (pozri tiež článok 4 dohovoru).

Článok 1
(Definície)

13.	Protokol používa všetky výrazy, ktoré sú definované v dohovore.

14.	Okrem toho článok 1 protokolu obsahuje definície týchto nových výrazov:

 (a)	“televízna produkcia”

15.	Na televíznu produkciu sa vzťahuje všeobecný výraz “zvukovo-obrazový záznam”, ale nejde o “kinematografické diela” v zmysle článku 2 dohovoru. Osobitnou črtou diel televíznej produkcie je, že boli “vyrobené na prenos prostredníctvom pozemného vysielača, kábla, družice alebo inými spôsobmi na príjem širokou verejnosťou, zatiaľ čo kinematografické diela sú definované skutočnosťou, že sú v prvom rade určené na uvádzanie v kinách. Zvukovo-obrazový záznam “vysielaný na požiadanie jednotlivca”, ako napríklad video na požiadanie, sem nepatrí, rovnako ako sem nepatrí ani “interaktívny zvukovo-obrazový záznamu”, tzn. audiovizuálna produkcia, ktorá divákovi umožňuje zasahovať do obsahu, napríklad videohry prostredníctvom internetu.

(b)	“depozitný orgán”

16.	Protokol používa tento výraz na označenie “každej inštitúcie, vrátane archívov, určenej zmluvnou stranou na vykonávanie funkcií súvisiacich so zákonným alebo dobrovoľným uschovávaním”. V praxi sa to bude týkať špecializovaných depozitných orgánov, ako sú napríklad verejné archívy, ale aj vysielateľov, ktorí budú súhlasiť s vedením svojich vlastných archívov v súlade s ustanoveniami protokolu a dohovoru implementovaných na národnej úrovni (pozri aj články 5 a 6 protokolu).

(c)	“vysielateľ”

17.	Protokol definuje, a preto aj používa výraz “vysielateľ” v súlade s definíciou uvedenou v Európskom dohovore o cezhraničnej televízii. Hlavným prvkami sú (i) “dramaturgická zodpovednosť za skladbu televíznych programov”, (ii) priamy alebo nepriamy prenos televíznych programov a (iii) “príjem širokou verejnosťou”. Dramaturgickú zodpovednosť zvyčajne nemajú napríklad prevádzkovatelia káblových sietí alebo prevádzkovatelia prenosových zariadení.

Článok 2 
(Pôsobnosť)

18.	Cieľom protokolu je ustanoviť osobitné pravidlá na uplatňovanie všeobecných princípov dohovoru na diela televíznej produkcie. Vzhľadom na špecifiká televíznej produkcie sú potrebné okrem ustanovení dohovoru ešte aj osobitné ustanovenia, pričom niektoré z nich sa môžu použiť namiesto príslušných ustanovení dohovoru, ak ide o televíznu produkciu.

19.	Preto článok 2 protokolu ustanovuje, že:

20.	Článok 3 tohto protokolu (zákonné uschovávanie) sa uplatní namiesto článku 5 dohovoru (všeobecné povinnosti zákonného uschovávania);

21.	Článok 4 tohto protokolu (dobrovoľné uschovávanie) sa uplatní namiesto článku 11 dohovoru (podpora dobrovoľného uschovávania);

22.	Článok 5 tohto protokolu (určenie depozitných orgánov) sa uplatní namiesto článku 6 dohovoru (určenie a úlohy archívov);

23.	Článok 7 tohto protokolu (podmienky uschovávania) sa uplatní namiesto článku 8 dohovoru (podmienky zákonného uschovávania).

24.	Výrazy definované v článku 1 tohto protokolu sa považujú za doplňujúce definície k článku 2 dohovoru.

Článok 3 
(Zákonné uschovávanie)

	Odsek 1

25.	Odsek 1 článku 3 ustanovuje osobitné pravidlá na zákonné uschovávanie diel televíznej produkcie (čo sa týka podmienok upravujúcich uschovávanie, pozri článok 7 protokolu).

26.	Povinnosť zákonného uschovávania podlieha ustanoveniam odsekov 2 a 3 článku 3, a preto ich treba čítať spolu s odsekom 1.

27.	Zákonné uschovávanie sa má implementovať “všeobecne záväzným právnym nariadením alebo iným vhodným spôsobom”. Verejný záväzok fyzických alebo právnických osôb si zvyčajne vyžaduje prijatie vnútroštátneho právneho predpisu, ktorým môže byť právny predpis prijatý národným parlamentom alebo sekundárny právny predpis. Odsek 1 článku 3 umožňuje, aby si zmluvné strany zvolili aj “iný vhodný spôsob”, ako napríklad administratívne opatrenia alebo zmluvný dohovor medzi zmluvnými stranami a depozitnými orgánmi. Sem môže patriť aj systém samoregulácie, ktorý je záväzný pre príslušné fyzické alebo právnické osoby a ktorý má dostatočné prostriedky na vynucovanie dodržiavania tejto povinnosti, podobne ako akejkoľvek inej povinnosti vyplývajúcej zo zákona.

28.	Povinnosť zákonného uschovávania sa vzťahuje na celú televíznu produkciu, ktorá spĺňa určité požiadavky: 

29.	(i)	Televízna produkcia musí byť súčasťou audiovizuálneho dedičstva zmluvnej strany. Protokol sa nepokúša definovať audiovizuálne dedičstvo, ale ponecháva to na zmluvné strany. 

30.	(ii)	Televízne programy musia byť prenášané vysielateľmi, ktorí patria do jurisdikcie zmluvnej strany. Ustanovenie a vymáhateľnosť plnenia verejnej povinnosti si zvyčajne vyžaduje, aby povinná osoba patrila pod jurisdikciu príslušnej vlády alebo verejného orgánu. Protokol takto nezavádza režim, ktorý by umožňoval externé uplatňovanie povinnosti zákonného uschovávania. Definíciu jurisdikcie ponecháva na vnútroštátny alebo medzinárodný právny dokument, ako je napríklad Európsky dohovor o cezhraničnej televízii.

31.	(iii)	Okrem toho sa diela televíznej produkcie musia prenášať “verejne prvý raz po nadobudnutí účinnosti tohto protokolu”. Nadobudnutie účinnosti protokolu upravujú odseky 2, 4 a 6 článku 8 protokolu. Prenos pre širokú verejnosť sa má chápať tak, ako sa uvádza v definícii televíznej produkcie. Z toho vyplýva, že nezahŕňa prenos na individuálnu objednávku. Povinnosť zákonného uschovania sa vzťahuje len na prvý prenos. Na retransmisiu alebo neskoršie opakovania, dokonca aj keď sú uskutočnené po prvýkrát po nadobudnutí účinnosti protokolu, sa táto povinnosť nevzťahuje. Mierne úpravy diel televíznej produkcie, ako je napríklad doplnenie titulkov alebo dabovanie, vo všeobecnosti nestačia na to, aby sa upravené diela televíznej produkcie mohli považovať za nové diela, na ktoré by sa vzťahovala povinnosť zákonného uschovania po prvom uvedení pre širokú verejnosť. 

Odsek 2

32.	Nesmierne množstvo diel televíznej produkcie, ktoré sú súčasťou audiovizuálneho dedičstva, môže spôsobiť, že by  technicky nebolo možné uschovať ich všetky, starať sa o ne a umožňovať primeraný prístup k nim. Okrem toho nie všetky diela vyrobené na účely televízneho vysielania stoja zato, aby ich bolo potrebné zachovať, najmä ak sa opakujú. Preto protokol zmluvným stranám umožňuje “zaviesť systém hodnotenia, výberu a uschovávania vzoriek diel televíznej produkcie”, konkrétne tých, ktoré sú si podobné alebo sú súčasťou rozsiahlejších seriálov. Tento systém je povinný “primerane” definovať a zachovať televízne zložky audiovizuálneho dedičstva zmluvnej strany. Táto definícia je nevyhnutná na spresnenie všeobecnej povinnosti vyplývajúcej z odseku 1 článku 3 tak, aby umožňovala jeho uplatňovanie. Skutočná voľba zmluvnej strany môže závisieť napríklad od finančných zdrojov, ktoré majú depozitné orgány tejto zmluvne strany k dispozícii  (pozri aj článok 6 protokolu), ako aj od národných tradícií.

33.	Systém hodnotenia, výberu a uschovávania vzoriek môže zahŕňať národné štátne orgány, národné archívy, kultúrne, vzdelávacie a televízne inštitúcie, ako aj televízny priemysel a vysielateľov. Zmluvné strany si môžu na tento účel vytvoriť osobitné orgány alebo výbory.

Odsek 3

34.	Odsek 3 umožňuje zmluvným stranám zaviesť výnimku z povinnosti zákonného uschovania, “ak je dielo vyrobené na účely televízneho vysielania zákonne uschované u niektorej z ostatných zmluvných strán”. Pokiaľ zmluvné strany nezaviedli takúto výnimku, povinnosť zákonného uschovania sa v tomto zmluvnom štáte vzťahuje aj na diela vyrobené na účely televízneho vysielania, ktoré sú zákonne uschované v inom zmluvnom štáte. Táto výnimka zo zákonného uschovania vyžaduje, aby bolo príslušné dielo vyrobené na účely televízneho vysielania uložené do úschovy v inom zmluvnom štáte, ale jeho uschovanie v štátoch, ktoré nepodpísali a neratifikovali protokol, nestačí. Uschovanie musí byť zákonné, tzn. musí byť v súlade s ustanoveniami protokolu týkajúcimi sa zákonného uschovávania. Dobrovoľné uschovanie by nestačilo, lebo diela televíznej produkcie uložené do úschovy dobrovoľne by napríklad mohli byť z úschovy vybrané.

Odsek 4

35.	Na implementáciu povinnosti zákonného uschovania podľa odseku 1 článku 3 je nevyhnutné definovať osoby, na ktoré sa táto povinnosť vzťahuje. Preto odsek 4 ustanovuje povinnosť zmluvných strán “určiť, na koho sa vzťahuje povinnosť zákonného uschovávania”. Zmluvné strany môžu v tejto súvislosti postupovať na základe vlastného uváženia.

36.	Zákonné uschovanie diela nemá vplyv na autorské a im príbuzné práva k príslušnému dielu vyrobenému na účely televízneho vysielania, a preto nie je potrebné uložiť tento záväzok priamo držiteľom práv. V praxi to znamená, že zmluvné strany by mohli vybrať vysielateľov, pretože oni patria pod jurisdikciu príslušnej zmluvnej strany, vnútroštátne orgány ich vždy poznajú prostredníctvom ich licencií, oni sami vedia, ktoré diela televíznej produkcie sú prenášané po prvýkrát a kedy ide o retransmisiu alebo opakovanie, a takisto by mohli byť podľa článku 5 protokolu určení za depozitné orgány tých diel televíznej produkcie, ktoré prenášajú.

37.	Pri rozhodovaní, na koho sa má vzťahovať povinnosť uschovávať diela televíznej produkcie, by mali zmluvné strany zohľadňovať vlastnícky vzťah k dielu a nemali by ukladať povinnosti, ktoré nie je možné v praxi splniť.

Článok 4 
(Dobrovoľné uschovávanie)

	Odsek 1

38.	Dobrovoľné uschovávanie sa vykonáva nad rámec povinnosti zákonného uschovávania. Preto sa dobrovoľné uschovávanie vzťahuje na diela televíznej produkcie, ktoré nespadajú pod článok 3 protokolu. Mohlo by ísť napríklad o prípady, keď konkrétne diela televíznej produkcie nie sú súčasťou audiovizuálneho dedičstva, boli prenášané po prvýkrát pred nadobudnutím účinnosti tohto protokolu, boli po prvýkrát prenášané vysielateľom, ktorý nepatrí pod jurisdikciu zmluvnej strany, boli vyrobené, ale neboli odvysielané, alebo sú už zákonne uschované inou zmluvnou stranou.

39.	Dobrovoľné uschovávanie sa môže dokonca týkať aj diel televíznej produkcie, ktoré sú súčasťou audiovizuálneho dedičstva, ale ktoré neboli ohodnotené, vybrané alebo z ktorých neboli uschované vzorky v rámci systému uvedeného v odseku 2 článku 3 protokolu.

40.	Odsek 1 článku 4 sa zmieňuje o možnosti “podporovať a nabádať k dobrovoľnému uschovávaniu”. Jednotlivé spôsoby nabádania a podpory sa v plnom rozsahu ponechávajú na rozhodnutie zmluvných strán. Zmluvné strany by napríklad mohli poskytovať depozitným orgánom osobitné prostriedky či zdroje alebo zvláštnu motiváciu na dobrovoľné uschovávanie (pozri aj článok 6 protokolu).

41.	Dobrovoľné uschovávanie diel televíznej produkcie si vyžaduje dobrovoľný akt poskytnutia diela televíznej produkcie depozitnému orgánu, ako aj dobrovoľný súhlas depozitného orgánu prijať toto dielo televíznej produkcie do úschovy. Uschovanie sa musí preto uskutočniť na základe výslovnej alebo mlčky predpokladanej vzájomnej dohody. Jedným z možných následkov takéhoto zmluvného vzťahu je, že zmluva sa môže neskôr zrušiť a dielo televíznej produkcie dobrovoľne uložené do úschovy by mohlo byť z úschovy vybrané.

Odsek 2

42.	Sprievodný a zabezpečovací materiál môže byť takisto predmetom dobrovoľného uschovávania. Typickým príkladom sprievodného a zabezpečovacieho materiálu môže byť rukopis autora, plán javiska alebo rozmiestnenia kamier, reklama, informácie o nákladoch a realizácii diela vyrobeného na účely televízneho vysielania, zmluva medzi výrobcom a vysielateľom, kritiky napísané v čase prvého prenosu alebo program diela televíznej produkcie.

43.	Protokol sa nepokúša podrobne definovať sprievodný a zabezpečovací materiál. Sprievodný a zabezpečovací materiál sa môže uložiť do úschovy len na dobrovoľnom základe, a preto záleží len na vkladateľovi a depozitnom orgáne, aby sa dohodli, ktorý materiál dobrovoľne uložia do úschovy.

Článok 5
(Určenie depozitných orgánov)

44.	Na zavedenie povinnosti zákonného uschovávania je nevyhnutnou podmienkou, aby zmluvná strana určila jeden alebo niekoľko depozitných orgánov. Bez zriadenia alebo určenia depozitných orgánov podľa článku 5 by nebolo možné dosiahnuť zákonné ani dobrovoľné uschovávanie.

45.	Článok 5 ponecháva zmluvným stranám možnosť voľby, či určia jeden alebo viac vysielateľov za depozitné orgány, či určia alebo zriadia jeden alebo viac iných depozitných orgánov, ako sú napríklad osobitné archívy. Vysielatelia, ktorí nespadajú pod definíciu článku 6 dohovoru, ktorá vyžaduje, aby určené orgány “neboli kontrolované ani priamo ani nepriamo žiadnou fyzickou alebo právnickou osobou primárne vykonávajúcou podnikateľskú činnosť v oblasti médií”, pretože mnoho vysielateľov nespĺňa požiadavku, že musí ísť o neziskové organizácie. Ustanovenia dohovoru, ktoré sa týkajú zákonného uschovávania, sa však týkajú len kinematografických diel, a preto článok 6 dohovoru neobmedzuje možnosti určenia depozitných orgánov pre diela televíznej produkcie podľa článku 5 protokolu.

46.	Určenie vysielateľov za depozitné orgány si vyžaduje ich súhlas v podobe dohody. Preto sa protokol nemôže považovať za základ na jednostranné určenie vysielateľa zmluvnou stranou za depozitný orgán bez jeho súhlasu. Táto dohoda by mala obsahovať práva a povinnosti vysielateľa ako depozitného orgánu, ako aj možné práva a povinnosti zmluvnej strany a jej orgánov. Mala by hlavne určovať požiadavky na bezpečné udržiavanie diel televíznej produkcie uložených do úschovy a podmienky prístupu k nim s náležitým ohľadom na autorské a im príbuzné práva (pozri aj články 6 a 7 protokolu).

47.	Vysielatelia zvyčajne môžu pôsobiť ako depozitné orgány pre diela zo svojej vlastnej televíznej produkcie. Odsek (a) článku 5 protokolu však umožňuje určiť jedného vysielateľa za depozitný orgán aj pre diela televíznej produkcie ostatných vysielateľov, “ak s tým súhlasia obidve strany”, tzn. vysielateľ vystupujúci ako depozitný orgán a vysielateľ vkladajúci diela do úschovy, ak je tento oprávnený konať v mene skutočných držiteľov práv v súvislosti s dielami televíznej produkcie, ktoré majú byť uložené do úschovy. Z rôznych dôvodov, ale najmä z dôvodu priamej konkurencie, by sa mohlo stať, že vysielatelia nebudú chcieť uložiť svoje diela vyrobené na účely televízneho vysielania do úschovy u iných vysielateľov. Preto sa nezdá vhodné, aby sa vysielateľovi uložilo za povinnosť akceptovať, aby diela prijímal do zákonnej úschovy iný vysielateľ.

Článok 6 
(Finančné a technické prostriedky depozitných orgánov)

48.	Článok 6 protokolu ukladá zmluvným stranám povinnosť “zabezpečiť, aby depozitné orgány (...) mali prostriedky potrebné na plnenie úloh zákonného uschovávania, ktoré sú definované v článku 3”, a “preskúmať na tento účel vhodné finančné opatrenia”. Je ponechané na každú zmluvnú stranu, aby sa sama rozhodla, ako je možné zabezpečiť “potrebné prostriedky” pre depozitné orgány.

49.	Depozitné orgány musia spĺňať určité požiadavky, čo sa týka ich schopnosti zachovať diela vyrobené na účely televízneho vysielania a zabezpečiť k nim prístup, aby mohli plniť úlohy súvisiace so zákonným alebo dobrovoľným uschovávaním v súlade s týmto protokolom (pozri definíciu “depozitného orgánu” uvedenú v odseku b článku 1).  Tieto požiadavky sa týkajú technického vybavenia a dokumentárnych zdrojov na príjem a uskladnenie diel televíznej produkcie, vedomostí a schopností potrebných na bezpečné uskladnenie a archivovanie dokumentačného systému, ako aj technických a ľudských zdrojov potrebných na zabezpečenie prístupu tretích strán k dielam televíznej produkcie uloženým do úschovy. To si vyžiada aj vynaloženie určitých nákladov zo strany depozitných orgánov. Zmluvné strany by mali zahrnúť tieto požiadavky do dohody, ktorá sa má uzatvoriť podľa článku 5 protokolu, a odvolať sa na podmienky uschovávania uvedené v článku 7 protokolu.

50.	Vyčlenenie prostriedkov potrebných na výkon funkcií depozitných orgánov súvisiacich so zákonným alebo dobrovoľným uschovávaním si vo všeobecnosti vyžiada vynaloženie určitých nákladov zo strany depozitných orgánov. Podľa článku 6 protokolu sú zmluvné strany povinné “preskúmať na tento účel vhodné finančné opatrenia”, ktoré by depozitným orgánom umožňovali plnenie ich úloh. Tieto úlohy upravuje protokol a mali by sa definovať v dohode uvedenej v bode 46 tejto správy.

51.	Povinnosť “preskúmať” finančné opatrenia neznamená pre zmluvné strany povinnosť poskytnúť finančnú podporu. Skôr sa tým myslí, že zmluvné strany sú povinné preskúmať a rozhodnúť podľa svojho vlastného uváženia, ako zabezpečiť, aby depozitné orgány mali potrebné finančné zdroje na výkon svojej funkcie (pozri aj článok 7 protokolu).

Článok 7 
(Podmienky uschovávania)

52.	Článok 7 protokolu ukladá zmluvným stranám povinnosť “určiť podmienky na ukladanie diel televíznej produkcie do úschovy (...)”. Pri náležitom rešpektovaní autorských a im príbuzných práv sa môžu tieto spôsoby týkať napríklad toho, či sa majú depozitným orgánom poskytovať zaznamenané kópie diel televíznej produkcie alebo či budú oprávnené zaznamenávať si ich priamo pri ich prenose vysielateľom, aké lehoty sa majú uplatňovať pri povinnosti ukladať diela do úschovy, aké pravidlá sa majú uplatňovať, ak depozitné orgány prestanú byť schopné plniť svoje funkcie, v akých prípadoch a za akých podmienok môžu byť diela televíznej produkcie vybrané z úschovy u depozitných orgánov, ako aj aké mechanizmy finančnej podpory depozitných orgánov by bolo možné zaviesť. Tento orientačný zoznam možných podmienok je určený len ako usmernenie pre zmluvné strany.

53.	Príslušné určenie podmienok podľa článku 7 protokolu sa môže vykonať prostredníctvom “všeobecne záväzného právneho predpisu alebo iným vhodným spôsobom” uvedeným v odseku 1 článku 3 protokolu a v bode 27 tejto správy. Zmluvné strany môžu pri svojom rozhodovaní napríklad vychádzať z preskúmania “potrebných prostriedkov” a “vhodných finančných opatrení” uvedených v článku 6 protokolu.

54.	Podmienky ukladania diel do úschovy uvedené v článku 7 protokolu sú dôležitou súčasťou povinnosti zákonného uschovávania, ako aj možnosti dobrovoľného uschovávania. Je preto nevyhnutné, aby zmluvné strany určili podmienky na ukladanie diel televíznej produkcie do úschovy a podrobne určili ich náležitostí. 

Článok 8 
(Záverečné ustanovenia)

55.	Odseky 1 až 10 článku 8 protokolu zodpovedajú modelu záverečných klauzúl pre dohovory a dohody uzatvárané v rámci Rady Európy schválenému Výborom ministrov Rady Európy, ako aj záverečným klauzulám dohovoru.

56.	Článok 21 dohovoru o vzťahoch medzi dohovorom a právom spoločenstva platí aj pre protokol.