Príloha – text zákona s vyznačením jednotlivých zmien

 
N á v r h

Zákon
z ……….. 2005

T R E S T N Ý    Z Á K O N

Národná rada Slovenskej republiky sa uzniesla na tomto zákone:

P R V Á   č a s ť

V š e o b e c n á   č a s ť

§ 1
Predmet zákona

	Tento zákon upravuje základy trestnej zodpovednosti, druhy trestov, druhy ochranných opatrení, ich ukladanie a skutkové podstaty trestných činov.

PRVÁ HLAVA 

PÔSOBNOSŤ ZÁKONA A ZÁKLADY TRESTNEJ ZODPOVEDNOSTI

Prvý diel 

Trestný zákon a jeho pôsobnosť

§ 2
Časová pôsobnosť

	(1) Trestnosť činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona  účinného v čase, keď bol čin spáchaný. Ak v čase medzi spáchaním činu a vynesením rozsudku nadobudnú účinnosť viaceré zákony, trestnosť činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona, ktorý je pre páchateľa priaznivejší.
(2) Páchateľovi možno uložiť taký druh trestu, ktorý dovoľuje uložiť zákon účinný v čase, keď sa o trestnom čine rozhoduje, ak je to pre páchateľa priaznivejšie.
(3) Ochranné opatrenie sa ukladá podľa zákona účinného v čase, keď sa o ochrannom opatrení rozhoduje.

				          § 3
Územná pôsobnosť

(1) Podľa tohto zákona sa posudzuje trestnosť činu, ktorý bol spáchaný na území Slovenskej republiky.
(2) Trestný čin sa považuje za spáchaný na území Slovenskej republiky, aj keď sa páchateľ
a)	dopustil konania aspoň sčasti na jej území, ak porušenie alebo ohrozenie záujmu chráneného týmto zákonom nastalo alebo malo nastať celkom alebo sčasti mimo jej územia, alebo 
b)	dopustil konania mimo územia  Slovenskej  republiky,  ak  tu malo nastať porušenie   alebo ohrozenie záujmu chráneného týmto zákonom alebo ak tu mal nastať aspoň sčasti taký následok.
 (3) Podľa tohto zákona sa posudzuje aj trestnosť činu, ktorý bol spáchaný mimo územia Slovenskej republiky na palube lode plávajúcej pod štátnou vlajkou Slovenskej republiky alebo na palube lietadla zapísaného v registri lietadiel Slovenskej republiky.

                                                        Osobná pôsobnosť
§ 4

	Podľa tohto zákona sa posudzuje aj trestnosť činu, ktorý mimo územia Slovenskej republiky spáchal občan Slovenskej republiky alebo cudzinec, ktorý má na území Slovenskej republiky trvalý pobyt .

§ 5

	Podľa tohto zákona sa posudzuje aj trestnosť obzvlášť závažného zločinu, ak bol čin spáchaný mimo územia Slovenskej republiky proti občanovi Slovenskej republiky a v mieste činu je čin trestný alebo ak miesto činu nepodlieha žiadnej trestnej právomoci.
	
§ 6

	(1) Podľa tohto zákona sa posudzuje trestnosť činu spáchaného mimo územia Slovenskej republiky cudzincom, ktorý nemá na území Slovenskej republiky trvalý pobyt, aj vtedy, ak 
a)	čin je trestný aj podľa zákona účinného na území, kde bol spáchaný,
b)	páchateľ bol zadržaný alebo zatknutý na území Slovenskej republiky a
c)	nebol vydaný  na trestné stíhanie cudziemu štátu.
(2) Páchateľovi uvedenému v odseku 1 však nemožno uložiť trest prísnejší, než ustanovuje zákon štátu, na ktorého území bol trestný čin spáchaný.

§ 7
                                       Pôsobnosť podľa medzinárodných zmlúv

(1) Trestnosť činu sa posudzuje podľa tohto zákona aj vtedy, ak to ustanovuje medzinárodná zmluva, ktorá bola ratifikovaná a vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, ktorou je Slovenská republika viazaná.
	(2) Ustanovenia § 3 až 6 sa nepoužijú, ak to nepripúšťa medzinárodná zmluva, ktorá bola ratifikovaná a vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, ktorou je Slovenská republika viazaná.

Druhý diel

                                       Základy trestnej zodpovednosti

P r v ý   o d d i e l

Pojem a druhy trestného činu

§ 8
Trestný čin

	Trestný čin je protiprávny čin, ktorého znaky sú uvedené v tomto zákone, ak tento zákon neustanovuje inak.

§ 9
Druhy trestných činov

Trestný čin je prečin a zločin.

§ 10
Prečin

(1) Prečin je
a)	trestný čin spáchaný z nedbanlivosti alebo
b)	úmyselný trestný čin, za ktorý tento zákon v osobitnej časti ustanovuje trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby neprevyšujúcou päť rokov.  
(2) Nejde o prečin, ak vzhľadom na spôsob vykonania činu a jeho následky, okolnosti, za ktorých bol čin spáchaný, mieru zavinenia a pohnútku páchateľa je jeho závažnosť nepatrná.

§ 11
Zločin

(1) Zločin je úmyselný trestný čin, za ktorý tento zákon v osobitnej časti ustanovuje trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby prevyšujúcou päť rokov.
(2) O zločin ide aj vtedy, ak v prísnejšej skutkovej podstate prečinu spáchaného úmyselne je ustanovená horná hranica trestnej sadzby prevyšujúca päť rokov.
(3) Zločin, za ktorý tento zákon ustanovuje trest odňatia slobody s dolnou hranicou trestnej sadzby najmenej osem rokov, sa považuje za obzvlášť závažný. 

§ 12
Miesto spáchania trestného činu

	Miesto spáchania trestného činu je každé miesto, na ktorom
a)	páchateľ konal, alebo 
b)	nastal alebo podľa predstavy páchateľa mal nastať následok predpokladaný týmto zákonom. 

§ 13
Príprava na zločin

(1) Príprava na zločin je konanie, ktoré spočíva v úmyselnom organizovaní zločinu, zadovažovaní alebo prispôsobovaní prostriedkov alebo nástrojov na jeho spáchanie, v spolčení, zhluknutí, návode, objednávaní alebo pomoci na taký zločin alebo v inom úmyselnom vytváraní podmienok na jeho spáchanie ak nedošlo k pokusu ani dokonaniu zločinu.
(2) Príprava na zločin je trestná podľa trestnej sadzby ustanovenej za zločin, ku ktorému smerovala, ak tento zákon v osobitnej časti neustanovuje inak.
(3) Trestnosť prípravy na zločin zaniká, ak páchateľ dobrovoľne
a)	upustil od ďalšieho konania smerujúceho k spáchaniu zločinu a odstránil nebezpečenstvo, ktoré vzniklo záujmu chránenému týmto zákonom z podniknutej prípravy alebo
b)	urobil o príprave na zločin oznámenie orgánu činnému v trestnom konaní alebo Policajnému zboru v čase, keď nebezpečenstvo, ktoré vzniklo záujmu chránenému týmto zákonom z podniknutej prípravy, sa mohlo ešte odstrániť; vojak môže toto oznámenie urobiť aj svojmu nadriadenému alebo služobnému orgánu a osoba vo výkone trestu odňatia slobody alebo vo výkone väzby aj príslušníkovi Zboru väzenskej a justičnej stráže.
(4) Ustanovením odseku 3 nie je dotknutá trestnosť páchateľa za iný trestný čin, ktorý už týmto konaním spáchal.

§ 14
Pokus trestného činu

(1) Pokus trestného činu je konanie, ktoré bezprostredne smeruje k dokonaniu trestného činu, ktorého sa páchateľ dopustil v úmysle spáchať trestný čin, ak nedošlo k dokonaniu trestného činu.
(2) Pokus trestného činu je trestný podľa trestnej sadzby ustanovenej na dokonaný trestný čin.
	(3) Trestnosť pokusu trestného činu zaniká, ak páchateľ dobrovoľne
a)	upustil od ďalšieho konania potrebného na dokonanie trestného činu a odstránil nebezpečenstvo, ktoré vzniklo záujmu chránenému týmto zákonom z podniknutého pokusu, alebo
b)	urobil o pokuse trestného činu oznámenie orgánu činnému v trestnom konaní alebo Policajnému zboru v čase, keď nebezpečenstvo, ktoré vzniklo záujmu chránenému týmto zákonom z podniknutého pokusu, sa mohlo ešte odstrániť; vojak môže toto oznámenie urobiť aj svojmu nadriadenému alebo služobnému orgánu a osoba vo výkone trestu odňatia slobody alebo vo výkone väzby aj príslušníkovi Zboru väzenskej a justičnej stráže.
(4) Ustanovením odseku 3 nie je dotknutá trestnosť páchateľa za iný trestný čin, ktorý už týmto konaním spáchal.

Zavinenie
§ 15

	Trestný čin je spáchaný úmyselne, ak páchateľ
a)	chcel spôsobom uvedeným v tomto zákone porušiť alebo ohroziť záujem chránený týmto zákonom, alebo
b)	vedel, že svojím konaním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť a pre prípad,     že ho spôsobí, bol s tým uzrozumený.

§ 16

Trestný čin je spáchaný z nedbanlivosti, ak páchateľ
a)	vedel, že môže spôsobom uvedeným v tomto zákone porušiť alebo ohroziť záujem chránený týmto zákonom, ale bez primeraných dôvodov sa spoliehal, že také porušenie alebo ohrozenie nespôsobí, alebo
b)	nevedel, že svojím konaním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť, hoci o tom vzhľadom na okolnosti a na svoje osobné pomery vedieť mal a mohol.

§ 17

	Pre trestnosť činu spáchaného fyzickou osobou treba úmyselné zavinenie, ak tento zákon výslovne neustanovuje, že stačí zavinenie z nedbanlivosti.

§ 18

	Na priťažujúcu okolnosť alebo na okolnosť, ktorá podmieňuje použitie vyššej trestnej sadzby, sa prihliadne, ak ide o 
a)	ťažší následok, aj vtedy, keď ho páchateľ zavinil z nedbanlivosti, ak tento zákon nevyžaduje aj v tomto prípade zavinenie úmyselné, alebo
b)	inú skutočnosť, aj vtedy, keď o nej páchateľ nevedel, hoci o nej vzhľadom na okolnosti a na svoje osobné pomery vedieť mal a mohol, ak tento zákon nevyžaduje, aby o nej páchateľ vedel.

D r u h ý   o d d i e l

Páchateľ, spolupáchateľ a  účastník trestného činu

§ 19
Páchateľ

(1) Páchateľ trestného činu je ten, kto trestný čin spáchal sám. 
(2) Páchateľom trestného činu môže byť fyzická osoba, a ak tak ustanovuje tento zákon, aj právnická osoba.

§ 20
Spolupáchateľ

	Ak bol trestný čin spáchaný spoločným konaním dvoch alebo viacerých páchateľov (spolupáchatelia), zodpovedá každý z nich, ako keby trestný čin spáchal sám.

§ 21
Účastník

(1) Účastník na dokonanom trestnom čine alebo na jeho pokuse je ten, kto úmyselne
a)	zosnoval alebo riadil spáchanie trestného činu (organizátor),
b)	naviedol iného na spáchanie trestného činu (návodca),
c)	požiadal iného, aby spáchal trestný čin (objednávateľ), alebo
d)	poskytol inému pomoc na spáchanie trestného činu, najmä zadovážením prostriedkov, odstránením prekážok, radou, utvrdzovaním v predsavzatí, sľubom pomôcť po trestnom čine (pomocník).
	(2) Na trestnú zodpovednosť účastníka sa použijú ustanovenia o trestnej zodpovednosti  páchateľa, ak tento zákon neustanovuje inak.

T r e t í    o d d i e l

Okolnosti vylučujúce trestnú zodpovednosť

§ 22
Vek

	Kto v čase spáchania činu inak trestného nedovŕšil štrnásty rok svojho veku, nie je trestne zodpovedný.

§ 23
Nepríčetnosť 

	Kto pre duševnú poruchu v čase spáchania činu inak trestného nemohol rozpoznať jeho protiprávnosť alebo ovládať svoje konanie, nie je za tento čin trestne zodpovedný, ak tento zákon neustanovuje inak.
	(2) Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak si páchateľ duševnú poruchu privodil, čo aj z nedbanlivosti, sám požitím návykovej látky alebo jej aplikáciou.

Š t v r t  ý    o d d i e l

Okolnosti vylučujúce protiprávnosť činu

§ 24
Krajná núdza

(1) Čin inak trestný, ktorým niekto odvracia nebezpečenstvo priamo hroziace záujmu chránenému týmto zákonom, nie je trestným činom. 
(2) Nejde o krajnú núdzu, ak bolo možné nebezpečenstvo priamo hroziace záujmu chránenému týmto zákonom za daných okolností odvrátiť inak, alebo ak spôsobený následok je zjavne závažnejší ako ten, ktorý hrozil. Rovnako nejde o krajnú núdzu ak ten, komu nebezpečenstvo priamo hrozilo, bol podľa všeobecne záväzného právneho predpisu povinný ho znášať.

§ 25
Nutná obrana

(1) Čin inak trestný, ktorým niekto odvracia priamo hroziaci alebo trvajúci útok na záujem chránený týmto zákonom, nie je trestným činom. 
(2) Nejde o nutnú obranu, ak obrana bola celkom zjavne neprimeraná útoku, najmä k jeho spôsobu, miestu a času, okolnostiam vzťahujúcim sa k osobe útočníka alebo k osobe obrancu. 
(3) Ten, kto odvracia útok spôsobom uvedeným v odseku 2, nebude trestne zodpovedný, ak konal v silnom rozrušení spôsobenom útokom, najmä v dôsledku zmätku, strachu alebo zľaknutia. 
(4) Ak sa niekto vzhľadom na okolnosti prípadu mylne domnieva, že útok hrozí, nevylučuje to trestnú zodpovednosť za čin spáchaný z nedbanlivosti, ak omyl spočíva v nedbanlivosti.

§ 26
Oprávnené použitie zbrane
      
(1) Použitie zbrane v súlade so zákonom nie je trestným činom.
(2) Za použitie zbrane v súlade so zákonom sa považuje aj jej použitie proti inému vo svojom obydlí na ochranu života, zdravia alebo majetku, ak osoba do obydlia neoprávnene vnikne alebo v ňom neoprávnene zotrvá a nejde o nutnú obranu. To neplatí, ak bola pritom inému úmyselne spôsobená smrť.

§ 27
Dovolené riziko

	(1) Čin inak trestný nie je trestným činom, ak niekto v súlade s dosiahnutým stavom poznania vykonáva spoločensky prospešnú činnosť v oblasti výroby a výskumu, ak spoločensky prospešný výsledok, ktorý sa od vykonávania činu očakáva, nemožno dosiahnuť bez rizika ohrozenia záujmu chráneného týmto zákonom.
	(2) Nejde o dovolené riziko, ak výsledok, ku ktorému  čin smeruje, celkom zjavne nezodpovedá miere rizika alebo vykonávanie činu odporuje všeobecne záväznému právnemu predpisu, verejnému záujmu, zásadám ľudskosti alebo sa prieči dobrým mravom.

§ 28
Výkon práva a povinnosti 

(1) Čin inak trestný nie je trestným činom, ak ide o výkon práva alebo povinnosti vyplývajúcich zo všeobecne záväzného právneho predpisu, z rozhodnutia súdu alebo iného orgánu verejnej moci, plnenia pracovných či iných úloh alebo zo zmluvy, ktorá neodporuje všeobecne záväznému právnemu predpisu ani ho neobchádza; spôsob výkonu práv a povinností nesmie odporovať všeobecne záväznému právnemu predpisu.
(2) Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak trestný čin spáchala osoba, ktorá má zákonnú povinnosť plniť rozhodnutie vlády alebo rozhodnutie nadriadeného v súlade s takýmto rozhodnutím vlády a
a) vedela, že toto rozhodnutie je nezákonné, alebo
b) rozhodnutie bolo zjavne nezákonné.
(3) Ustanovenie odseku 1 sa nevzťahuje na trestné činy uvedené v XII. hlave osobitnej časti tohto zákona. 

§ 29
Súhlas poškodeného

(1)	Čin inak trestný nie je trestným činom, ak bol vykonaný so súhlasom poškodeného a nesmeruje proti jeho životu alebo zdraviu.
(2)	Nejde o súhlas poškodeného, ak súhlas nebol daný vopred, nebol vážny a dobrovoľný alebo ak v súvislosti s ním bol spáchaný iný trestný čin. 
(3)	Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak podľa skutkovej podstaty trestného činu má byť čin trestný aj vtedy, keď bol daný súhlas poškodeného podľa odseku 1.

§ 30
Plnenie úlohy agenta

(1)	Čin inak trestný nie je trestným činom, ak ním agent pri odhaľovaní trestného činu a pri zisťovaní jeho páchateľa ohrozí alebo poruší záujem chránený týmto zákonom len preto, že bol k tomu donútený zločineckou skupinou alebo teroristickou skupinou, v ktorej pôsobí, alebo ak spácha taký čin v dôvodnej obave o život alebo zdravie svoje alebo blízkej osoby. 
(2) Ustanovenie odseku 1 neplatí, ak agent spácha trestný čin úkladnej vraždy        podľa § 153, vraždy podľa § 154, znásilnenia podľa § 208, sexuálneho násilia podľa § 209, sexuálneho zneužívania podľa § 210, všeobecného ohrozenia podľa § 293 ods. 2 až 4, ohrozenia bezpečnosti vzdušného dopravného prostriedku a lode podľa § 300, zavlečenia vzdušného dopravného prostriedku do cudziny podľa § 302, vlastizrady podľa § 320, úkladov proti Slovenskej republike podľa § 321, teroru podľa § 322, § 323, záškodníctva podľa § 324, § 325, sabotáže podľa § 326, vyzvedačstva podľa § 327, genocídia podľa § 426, terorizmu podľa § 427 alebo neľudskosti podľa § 433 alebo ak činom uvedeným v odseku 1 spôsobí ťažkú ujmu na zdraví alebo smrť. 
(3) Čin inak trestný uvedený v § 341 až § 344 a v § 345 ods. 2 spáchaný na účely odhalenia trestného činu alebo zistenia páchateľa trestného činu podľa § 335, § 337 až § 340 alebo § 345 ods. 1 spôsobom ustanoveným v Trestnom poriadku nie je trestným činom.

DRUHÁ HLAVA

SANKCIE

P r v ý   d i e l

Druhy sankcií

§ 31
Trest a ochranné opatrenie

(1) Sankcie podľa tohto zákona sú tresty a ochranné opatrenia, ktoré sú právnym následkom spáchaného trestného činu alebo činu inak trestného.
(2) Trest je ujma na osobnej slobode, majetkových alebo iných právach odsúdeného, ktorú môže uložiť páchateľovi len súd podľa tohto zákona za spáchaný trestný čin.
(3) Ochranné opatrenie je ujma na osobnej slobode alebo majetku odsúdeného alebo inej osoby, ktorú môže uložiť len súd podľa tohto zákona v záujme ochrany spoločnosti pred trestnými činmi.

§ 32
Druhy trestov

Za spáchané trestné činy môže súd uložiť páchateľovi, ktorý je fyzickou osobou, len
a)	trest odňatia slobody,
b)	trest domáceho väzenia,
c)	trest povinnej práce,
d)	peňažný trest,
e)	trest prepadnutia majetku
f)	trest prepadnutia veci, 
g)	trest zákazu činnosti,
h)	trest zákazu pobytu,
i)	trest straty čestných titulov a vyznamenaní,
j)	trest straty vojenskej a inej hodnosti, 
k)	trest vyhostenia.

§ 33
Druhy ochranných opatrení

Ochranné opatrenia sú
a)	ochranné liečenie,
b)	ochranná výchova,
c)	ochranný dohľad,
d)	detencia,
e)	zhabanie veci,
f)	súdny dohľad nad činnosťou právnickej osoby.

D r u h ý   d i e l

Základné zásady ukladania sankcií

§ 34
Zásady ukladania trestov

(1) Trest má zabezpečiť ochranu spoločnosti pred páchateľom tým, že mu zabráni v páchaní ďalšej trestnej činnosti a vytvorí podmienky na jeho výchovu k tomu, aby viedol riadny život a súčasne iných odradí od páchania trestných činov; trest zároveň vyjadruje morálne odsúdenie páchateľa spoločnosťou.
(2) Páchateľovi možno uložiť len taký druh trestu a len v takej výmere, ako je to ustanovené v tomto zákone, pričom tento zákon v osobitnej časti ustanovuje len trestné sadzby trestu odňatia slobody. 
(3) Trest má postihovať iba páchateľa, tak aby bol zabezpečený čo najmenší vplyv na jeho rodinu a jemu blízke osoby.
(4) Pri určovaní druhu trestu a jeho výmery súd prihliadne najmä na spôsob spáchania činu a jeho následok, zavinenie a pohnútku, priťažujúce a poľahčujúce okolnosti, na osobu páchateľa, na jeho pomery a na možnosť jeho nápravy.
(5) Pri určovaní druhu trestu a jeho výmery súd prihliadne 
a)	u spolupáchateľov aj na to, akou mierou konanie každého z nich prispelo k spáchaniu trestného činu,
b)	u organizátora, objednávateľa, návodcu a pomocníka aj na význam a povahu ich účasti na spáchanom trestnom čine,
c)	pri príprave na zločin a pri pokuse trestného činu aj na to, do akej miery sa konanie páchateľa priblížilo k dokonaniu trestného činu, ako aj na okolnosti a na dôvody, pre ktoré k dokonaniu trestného činu nedošlo.
(6) Tresty uvedené v § 32 možno uložiť samostatne alebo možno uložiť viac týchto trestov popri sebe. Za trestný čin, ktorého horná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody ustanovená v osobitnej časti zákona prevyšuje päť rokov, musí súd uložiť trest odňatia slobody. 
(7)  Popri sebe nemožno uložiť trest
a)	odňatia slobody a domáceho väzenia,
b)	odňatia slobody a povinnej práce,
c)	peňažný a prepadnutia majetku,
d)	prepadnutia veci a prepadnutia majetku,
e)	zákazu pobytu a vyhostenia.
(8) Ak súd uloží trest odňatia slobody na doživotie, môže zároveň rozhodnúť, že podmienečné prepustenie z výkonu trestu odňatia slobody nie je prípustné, ak páchateľ
a)	spáchal dva alebo viac obzvlášť závažných zločinov,
b)	naplnil súčasne dve alebo viac okolností podmieňujúcich použitie vyššej trestnej sadzby,
c)	spáchal trestný čin ako člen zločineckej skupiny alebo teroristickej skupiny, alebo
d)	bol už potrestaný za trestný čin uvedený v § 47 ods. 2 a uložený trest aj sčasti vykonal.

§ 35
Zásady ukladania ochranných opatrení 

(1)	 Ochranné opatrenie možno uložiť páchateľovi trestného činu buď popri treste, alebo aj pri upustení od potrestania páchateľa, ak ochranné opatrenie zabezpečí ochranu spoločnosti pred páchateľom účinnejšie ako trest. 
(2)	 Ochranné opatrenie môže postihnúť osobu iba tak, aby bol zabezpečený čo najmenší vplyv na jej  rodinu a blízke osoby.
(3)  Ochranné opatrenie možno uložiť aj páchateľovi činu inak trestného alebo inej osobe, ak je to nevyhnutné na zabezpečenie ochrany spoločnosti pred páchaním nových trestných činov.
(4)   Popri ochrannej výchove nemožno uložiť ochranný dohľad.
(5) Pri ukladaní ochranných opatrení sa súd neriadi zásadou úmernosti k spáchanému činu, ale potrebou ochrany spoločnosti, pričom prihliada aj na potrebu liečenia, výchovy alebo dovŕšenia nápravy páchateľa alebo inej osoby.
(6)  Výkon ochranného opatrenia sa musí skončiť najneskôr dosiahnutím jeho účelu, prípadne uplynutím doby, na ktorú bolo uložené, alebo dovŕšením zákonom ustanoveného veku odsúdeného alebo inej osoby.

Poľahčujúce okolnosti a priťažujúce okolnosti
§ 36

	Poľahčujúcou okolnosťou je najmä to, že páchateľ
a)	spáchal trestný čin v ospravedlniteľnom silnom citovom rozrušení,
b)	spáchal trestný čin v dôsledku nedostatku vedomostí alebo skúseností,
c)	spáchal trestný čin v spojitosti s negatívnymi dôsledkami svojej choroby,
d)	spáchal trestný čin vo veku blízkom veku mladistvých alebo ako osoba vo vyššom veku, ak táto skutočnosť mala vplyv na jeho rozumovú alebo vôľovú spôsobilosť,
e)	spáchal trestný čin pod tlakom odkázanosti alebo podriadenosti,
f)	spáchal trestný čin pod vplyvom hrozby alebo nátlaku,
g)	spáchal trestný čin v dôsledku núdze, ktorú si sám nespôsobil,
h)	spáchal trestný čin pod vplyvom tiesnivých osobných pomerov alebo rodinných pomerov, ktoré si sám nespôsobil,
i)	spáchal trestný čin odvracajúc útok alebo iné nebezpečenstvo alebo konajúc za okolností, ktoré by za splnenia ďalších predpokladov inak vylučovali trestnosť činu, ale konal bez toho, že by boli celkom splnené podmienky nutnej obrany, krajnej núdze, výkonu práva a povinnosti alebo súhlasu poškodeného, oprávneného použitia zbrane, dovoleného rizika alebo plnenia úloh agenta,
j)	viedol pred spáchaním trestného činu riadny život,
k)	pričinil sa o odstránenie škodlivých následkov trestného činu alebo dobrovoľne nahradil spôsobenú škodu,
l)	priznal sa k spáchaniu trestného činu a trestný čin úprimne oľutoval,
m)	sám oznámil trestný čin príslušným orgánom,
n)	napomáhal pri objasňovaní trestnej činnosti príslušným orgánom, alebo
o)	prispel k odhaleniu alebo usvedčeniu organizovanej skupiny, zločineckej skupiny alebo teroristickej skupiny.

§ 37

Priťažujúcou okolnosťou je najmä to, že páchateľ
a)	spáchal trestný čin z obzvlášť zavrhnutiahodnej pohnútky, alebo z národnostnej, rasovej, etnickej nenávisti alebo zo zištnej pohnútky,
b)	spáchal trestný čin ako odplatu voči inému za to, že voči páchateľovi plnil povinnosť vyplývajúcu zo zákona alebo iného právneho predpisu, najmä proti učiteľovi alebo vychovávateľovi,
c)	spáchal trestný čin preto, aby inému zmaril alebo sťažil uplatnenie jeho základných práv a slobôd, alebo preto, aby uľahčil alebo zakryl iný  trestný čin,
d)	spáchal trestný čin za živelnej pohromy alebo inej mimoriadnej udalosti vážne ohrozujúcej život alebo zdravie ľudí, iné základné práva a slobody, ústavné zriadenie, majetok, verejný poriadok alebo mravnosť,
e)	spáchal trestný čin za krízovej situácie, 
f)	zneužil svoje zamestnanie, povolanie, funkciu alebo postavenie na dosiahnutie neoprávnenej alebo neprimeranej výhody,
g)	porušil trestným činom osobitnú povinnosť, ktorá mu vyplývala zo všeobecne záväzného právneho predpisu alebo povinnosť, ktorá mu vyplývala z jeho zamestnania, povolania, postavenia alebo funkcie alebo povinnosť, k plneniu ktorej sa osobitne zaviazal,
h)	spáchal trestný čin surovým spôsobom, zákerne, ľstivo alebo iným zavrhnutiahodným spôsobom,
i)    spáchal trestný čin za použitia násilia alebo hrozby použitia násilia,
j)	spáchal trestný čin so zbraňou,
k)	spáchal trestný čin zneužívajúc niečiu núdzu, tieseň, vek, neskúsenosť, závislosť alebo podriadenosť, najmä na osobe mladšej ako štrnásť rokov alebo na osobe vyššieho veku, na osobe blízkej, bezbrannej, chorej, osamelej alebo od neho závislej,
l)    spáchal trestný čin verejne,
m) spáchal trestný čin na mieste požívajúcom podľa všeobecne záväzného právneho predpisu osobitnú ochranu, najmä v dome alebo byte iného, 
n)	spáchal trestný čin na osobách alebo veciach požívajúcich podľa zákona alebo iného právneho predpisu osobitnú ochranu, najmä na osobe požívajúcej výsady a imunity podľa medzinárodného práva, na verejnom činiteľovi, na verejnoprospešnom zariadení, na chránenom druhu živočícha, rastliny alebo exemplára alebo na veciach pamiatkovo chránených alebo majúcich historickú, umeleckú alebo vedeckú hodnotu alebo slúžiacich na bohoslužobné účely,
o)   spáchal trestný čin proti viacerým osobám,
p)   spáchal viac trestných činov,                                                                                                                                                                                 
r)    páchal trestný čin po dlhšiu dobu,    
s)   zneužil na spáchanie trestného činu osobu, ktorá nie je  trestne zodpovedná,
t)    zviedol na spáchanie trestného činu mladistvého,
u)	spáchal trestný čin ako organizátor, návodca alebo objednávateľ, alebo ako člen organizovanej skupiny, zločineckej skupiny, alebo teroristickej skupiny,
v)  spáchal trestný čin v spojení s cudzou mocou alebo cudzím činiteľom, alebo
z)  bol už za trestný čin odsúdený; súd môže podľa povahy predchádzajúceho odsúdenia na túto okolnosť neprihliadať.

§ 38

(1) Na okolnosť, ktorá je zákonným znakom trestného činu, nemožno prihliadnuť ako na poľahčujúcu okolnosť, priťažujúcu okolnosť, okolnosť, ktorá podmieňuje  uloženie trestu pod zákonom ustanovenú dolnú hranicu trestnej sadzby alebo okolnosť, ktorá podmieňuje použitie vyššej trestnej sadzby.
(2) Pri určovaní druhu trestu a jeho výmery musí súd prihliadnuť na pomer a mieru závažnosti poľahčujúcich a priťažujúcich okolností.
(3) Ak prevažuje pomer poľahčujúcich okolností, znižuje sa horná hranica zákonom ustanovenej trestnej sadzby o jednu tretinu.
(4) Ak prevažuje pomer priťažujúcich okolností, zvyšuje sa dolná hranica zákonom ustanovenej trestnej sadzby o jednu tretinu.
(5) Pri opätovnom spáchaní zločinu sa zvyšuje dolná hranica zákonom ustanovenej trestnej sadzby o jednu polovicu; v takom prípade sa ustanovenie odseku 4 nepoužije.
(6) Pri opätovnom spáchaní obzvlášť závažného zločinu sa zvyšuje dolná hranica zákonom ustanovenej trestnej sadzby o dve tretiny; v takom prípade sa ustanovenia odsekov 4 a 5 nepoužijú.
(7) Ustanovenia odsekov 4 až 6 sa nepoužijú, ak sa súčasne ukladá zvýšený úhrnný trest alebo súhrnný trest podľa § 41 ods. 2 alebo podľa § 42, ak by súčasné použitie týchto ustanovení bolo pre páchateľa neprimerane prísne.
(8) Zníženie hornej hranice alebo zvýšenie dolnej hranice trestnej sadzby podľa odsekov 3 až 6 sa vykoná iba v rámci zákonom ustanovenej trestnej sadzby; základom pre zníženie alebo zvýšenie trestnej sadzby je rozdiel medzi hornou a  dolnou hranicou zákonom ustanovenej trestnej sadzby. Zníženie hornej hranice alebo zvýšenie dolnej hranice zákonom ustanovenej trestnej sadzby sa nepoužije v prípadoch, keď v osobitnej časti zákona je ustanovený iba trest odňatia slobody na dvadsaťpäť rokov alebo doživotie.

§ 39
Mimoriadne zníženie trestu 

(1) Ak súd vzhľadom na okolnosti prípadu alebo vzhľadom na pomery páchateľa má za to, že by použitie trestnej sadzby ustanovenej týmto zákonom bolo pre páchateľa neprimerane prísne a na zabezpečenie ochrany spoločnosti postačuje aj trest kratšieho trvania, možno páchateľovi uložiť trest aj pod dolnú hranicu trestu ustanoveného týmto zákonom. 
(2)  Súd môže znížiť trest pod dolnú hranicu trestnej sadzby ustanovenej týmto zákonom aj vtedy, ak odsudzuje páchateľa
a)	za prípravu na zločin alebo za pokus trestného činu a ak vzhľadom na povahu a závažnosť prípravy alebo pokusu má súd za to, že použitie trestnej sadzby ustanovenej týmto zákonom by bolo pre páchateľa neprimerane prísne a na ochranu spoločnosti postačuje aj trest kratšieho trvania, 
b)	ktorý významnou mierou prispel k objasneniu trestného činu spáchaného v prospech zločineckej skupiny alebo teroristickej skupiny alebo napomáhal zabrániť spáchaniu trestného činu, ktorý v prospech zločineckej skupiny alebo teroristickej skupiny iný pripravoval alebo sa o jeho spáchanie pokúsil tým, že oznámil jeho činnosť orgánom činným v trestnom konaní a poskytol im informácie, ktoré by inak nezískali, a tak im pomohol zabrániť alebo zmierniť následky trestného činu, zistiť alebo usvedčiť páchateľov alebo zabezpečiť dôkazy o trestnom čine v prospech usvedčenia zločineckej skupiny alebo teroristickej skupiny,
c)	ktorý spáchal trestný čin v stave zmenšenej príčetnosti a súd má za to, že vzhľadom na zdravotný stav páchateľa by bolo možné za súčasného uloženia ochranného liečenia dosiahnuť ochranu spoločnosti aj trestom kratšieho trvania, pričom nie je viazaný obmedzeniami uvedenými v odseku 3 a zároveň uloží ochranné liečenie, 
d)	v konaní o dohode o uznaní viny a prijatí trestu, alebo
e)	ktorý sa zvlášť významnou mierou podieľal na objasnení trestného činu korupcie podľa VIII. hlavy tretieho oddielu osobitnej časti tohto zákona, trestného činu založenia, zosnovania a podporovania zločineckej skupiny podľa § 305, trestného činu založenia, zosnovania a podporovania teroristickej skupiny podľa § 306 alebo obzvlášť závažného zločinu spáchaného organizovanou skupinou, zločineckou skupinou alebo teroristickou skupinou, alebo na zistení alebo usvedčení jeho páchateľa tým, že poskytol v trestnom konaní dôkazy o takom čine, ak sa vzhľadom na povahu a závažnosť ním spáchaného trestného činu má súd za to, že účel trestu možno dosiahnuť aj trestom kratšieho trvania; znížiť trest odňatia slobody pod dolnú hranicu trestnej sadzby sa nesmie voči organizátorovi, návodcovi alebo objednávateľovi trestného činu, o ktorom poskytol dôkazy v trestnom konaní.
(3)  Pri ukladaní trestu pod zákonom ustanovenú trestnú sadzbu však súd nesmie uložiť
a)	trest odňatia slobody kratší ako dvadsať rokov, ak je páchateľ odsúdený za trestný čin úkladnej vraždy podľa § 153 ods. 3, genocídia podľa § 426 ods.3, terorizmu podľa § 427 ods. 2, neľudskosti podľa § 433 ods. 2 alebo vojnového bezprávia podľa § 441 ods. 2,
b)	trest odňatia slobody kratší ako osem rokov, ak je v osobitnej časti tohto zákona dolná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody aspoň pätnásť rokov,
c)	trest odňatia slobody kratší ako päť rokov, ak je v osobitnej časti tohto zákona dolná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody aspoň desať rokov,
d)	trest odňatia slobody kratší ako dva roky, ak je v osobitnej časti tohto zákona dolná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody aspoň päť rokov, 
e)	trest odňatia slobody kratší ako šesť mesiacov, ak je v osobitnej časti tohto zákona dolná hranica trestnej sadzby trestu odňatia slobody menej ako päť rokov a
f)	trest zákazu činnosti, trest zákazu pobytu a trest vyhostenia na dobu kratšiu ako šesť mesiacov. 
(4) V konaní o dohode o uznaní viny a prijatí trestu môže súd uložiť trest odňatia slobody znížený o jednu tretinu pod dolnú hranicu zákonom ustanovenej trestnej sadzby a v prípade trestných činov uvedených v odseku 3 písm. a) trest odňatia slobody nie kratší ako dvadsať rokov. 

§ 40
Upustenie od potrestania

(1) Od potrestania páchateľa prečinu, ak ním nebola spôsobená smrť alebo ťažká ujma na zdraví, možno upustiť, ak
a)	

páchateľ priznal spáchanie prečinu, jeho spáchanie ľutuje  a prejavuje účinnú snahu po náprave a ak vzhľadom na povahu spáchaného prečinu a na doterajší život páchateľa možno dôvodne očakávať, že už samotné prejednanie veci pred súdom postačí na jeho nápravu,
b)	súd prijme záruku za nápravu páchateľa a má za to, že vzhľadom na výchovný vplyv toho, kto záruku ponúkol, povahu spáchaného prečinu a osobu páchateľa uloženie trestu nie je potrebné, alebo 
c)	prečin spáchal v stave zmenšenej príčetnosti a súd má ta to, že ochranné liečenie, ktoré mu zároveň ukladá, zabezpečí ochranu spoločnosti a nápravu páchateľa účinnejšie ako trest; to neplatí, ak si stav zmenšenej príčetnosti spôsobil vplyvom návykovej látky.  
(2) Ak sa upustilo od potrestania páchateľa podľa odseku 1, hľadí sa na páchateľa, ako keby  nebol odsúdený.

§ 41
Úhrnný trest a spoločný trest

(1) Ak súd odsudzuje páchateľa za dva alebo viac trestných činov, ktorých sa dopustil jedným skutkom, uloží mu úhrnný trest podľa toho zákonného ustanovenia, ktoré sa vzťahuje na trestný čin z nich najprísnejšie trestný. Popri treste prípustnom podľa takého zákonného ustanovenia možno v rámci úhrnného trestu uložiť aj iný druh trestu, ak jeho uloženie by bolo odôvodnené niektorým zo zbiehajúcich sa trestných činov. Ak sú dolné hranice trestných sadzieb trestov odňatia slobody rôzne, je dolnou hranicou úhrnného trestu najvyššia z nich.
(2) Ak súd ukladá úhrnný trest odňatia slobody za dva alebo viac úmyselných trestných činov spáchaných dvoma alebo viacerými skutkami, zvyšuje sa horná hranica trestnej sadzby odňatia slobody trestného činu z nich najprísnejšie trestného o jednu tretinu; súd uloží páchateľovi trest nad jednu polovicu takto určenej trestnej sadzby odňatia slobody. Horná hranica zvýšenej trestnej sadzby nesmie prevyšovať dvadsaťpäť rokov. Popri treste odňatia slobody možno v rámci úhrnného trestu uložiť aj iný druh trestu, ak by jeho uloženie bolo odôvodnené niektorým zo súdených trestných činov.
(3) Ak súd odsudzuje páchateľa za ďalší čiastkový útok, ktorý tvorí súčasť pokračovacieho trestného činu, za ktorého iný čiastkový útok bol súdom prvého stupňa vyhlásený odsudzujúci rozsudok, ktorý už nadobudol právoplatnosť, zruší v rozsudku skorší výrok o vine o pokračovacom trestnom čine a trestných činoch spáchaných s ním v jednočinnom súbehu, celý výrok o treste, ako aj ďalšie výroky, ktoré majú v uvedenom výroku o vine svoj podklad. Súd pri viazanosti skutkovými zisteniami v zrušenom rozsudku znova rozhodne o vine za pokračovací trestný čin, vrátane nového čiastkového útoku, prípadne za trestné činy spáchané s ním v jednočinnom súbehu, ako aj o spoločnom treste za pokračovací trestný čin, ktorý nesmie byť miernejší, než trest uložený skorším rozsudkom. Súd prípadne rozhodne tiež o nadväzujúcich výrokoch, ktoré majú podklad vo výroku o vine. Ak je ukladaný trest za viac trestných činov, ustanovenia odseku 1 a 2, § 42 a § 43 sa použijú primerane.

§ 42
Súhrnný trest

(1) Ak súd odsudzuje páchateľa za trestný čin, ktorý spáchal skôr, ako bol súdom prvého stupňa vyhlásený odsudzujúci rozsudok za iný jeho trestný čin, uloží mu súhrnný trest podľa zásad na uloženie úhrnného trestu. 
(2) Spolu s uložením súhrnného trestu súd zruší výrok o treste uloženom páchateľovi skorším rozsudkom, ako aj všetky ďalšie rozhodnutia na tento výrok obsahovo nadväzujúce, ak vzhľadom na zmenu, ku ktorej došlo zrušením, stratili podklad. Súhrnný trest nesmie byť miernejší ako trest uložený skorším rozsudkom. V rámci súhrnného trestu súd uloží trest straty čestných titulov a vyznamenaní, trest straty vojenskej a inej hodnosti, trest prepadnutia majetku, peňažný trest, trest prepadnutia veci alebo trest zákazu činnosti, ak bol taký trest uložený už skorším rozsudkom, a ak tomu nebráni ustanovenie § 34 ods. 7.
(3) Ustanovenie o súhrnnom treste sa nepoužije, ak skoršie odsúdenie je takej povahy, že sa na páchateľa hľadí, ako keby nebol odsúdený. 

§ 43
Ďalší trest

	Ak súd odsudzuje páchateľa za trestný čin, ktorý spáchal predtým, než bol trest uložený skorším rozsudkom vykonaný a ukladá mu trest rovnakého druhu, nesmie tento trest spolu s doteraz nevykonanou časťou trestu uloženého skorším rozsudkom prevyšovať najvyššiu výmeru dovolenú týmto zákonom pre tento druh trestu. Ak je jedným z týchto trestov trest odňatia slobody, rozumie sa takou najvyššou výmerou doba dvadsiatich piatich rokov alebo trest odňatia slobody na doživotie.

§ 44
Upustenie od súhrnného trestu a ďalšieho trestu
          
	Súd upustí od uloženia súhrnného trestu podľa § 42 alebo od uloženia ďalšieho trestu podľa § 43, ak pokladá trest uložený skorším rozsudkom na ochranu spoločnosti a nápravu páchateľa za dostatočný.

§ 45
Započítanie väzby a trestu

(1) Ak sa viedlo proti páchateľovi trestné stíhanie vo väzbe a dôjde v tomto konaní k jeho odsúdeniu, započíta sa mu doba strávená vo väzbe do uloženého  trestu, prípadne do úhrnného trestu alebo súhrnného trestu, ak je vzhľadom na druh uloženého trestu započítanie možné. Rovnako sa postupuje, ak súd upustí od uloženia súhrnného trestu alebo ďalšieho trestu.
(2) Ak bol páchateľ súdom alebo iným orgánom potrestaný a došlo k jeho odsúdeniu pre ten istý skutok, započíta sa mu vykonaný trest do uloženého trestu, ak je vzhľadom na druh uloženého trestu započítanie možné. Rovnako postupuje súd, ak páchateľovi uložil úhrnný trest alebo súhrnný trest.
(3) Ak nie je započítanie väzby alebo trestu podľa odsekov 1 a 2 možné, prihliadne súd na túto skutočnosť pri určovaní druhu trestu, prípadne výmery trestu.
(4) Podľa rovnakých zásad súd postupuje aj v prípade, ak bol páchateľ vo väzbe v cudzine alebo ak bol potrestaný orgánom cudzieho štátu pre ten istý skutok.

T r e t í  d i e l

Ukladanie a výkon jednotlivých trestov

§ 46
Trest odňatia slobody

Trest odňatia slobody možno uložiť ako trest na určitú dobu, najviac na dvadsaťpäť rokov alebo ako trest odňatia slobody na doživotie.  

§ 47
Trest  odňatia slobody na doživotie

(1) Trest odňatia slobody na doživotie môže súd uložiť iba za trestný čin, za ktorý to tento zákon v osobitnej časti dovoľuje a len za podmienok, že
a)	uloženie takého trestu vyžaduje účinná ochrana spoločnosti a 
b)	nie je nádej, že by páchateľa bolo možné napraviť trestom odňatia slobody na dobu do dvadsaťpäť rokov. 
(2) Ak súd odsudzuje páchateľa za dokonaný trestný čin  úkladnej vraždy podľa      § 153, vraždy podľa § 154, ublíženia na zdraví podľa § 164, nedovolenej výroby omamných a psychotropných látok, jedov alebo prekurzorov, ich držanie a obchodovanie s nimi podľa § 181 ods. 2, 3 alebo 4 , obchodovania s ľuďmi podľa § 188, obchodovania s deťmi podľa § 189 ods. 3, 4, § 190 ods. 3, 4, brania rukojemníka podľa § 194, zavlečenia do cudziny podľa §  196, lúpeže podľa § 197, vydierania podľa § 198 ods. 2, 3 alebo 4, hrubého nátlaku podľa § 199, § 200 ods. 2, 3 alebo 4, znásilnenia podľa § 208, sexuálneho násilia podľa § 209 sexuálneho zneužívania podľa § 210 ods. 2 alebo 3, týrania blízkej osoby a zverenej osoby podľa § 217, všeobecného ohrozenia podľa § 293, ohrozenia bezpečnosti vzdušného dopravného prostriedku a lode podľa § 300, zavlečenia vzdušného dopravného prostriedku do cudziny podľa § 302, založenia, zosnovania a podporovania zločineckej skupiny podľa § 305, založenia, zosnovania a podporovania teroristickej skupiny podľa § 306, teroru podľa § 322, § 323, násilného prekročenia štátnej hranice podľa § 363 ods. 2, 3 alebo 4,  prevádzačstva podľa § 364 ods. 3, 4 alebo 5, výroby detskej pornografie podľa § 377, genocídia podľa § 426, terorizmu podľa § 427 alebo neľudskosti podľa § 433 hoci už bol za takéto trestné činy dvakrát potrestaný nepodmienečným trestom odňatia slobody, uloží mu trest odňatia slobody na doživotie, a to aj bez splnenia podmienok uvedených v odseku 1. Súd môže takémuto páchateľovi uložiť trest odňatia slobody na dvadsaťpäť rokov len vtedy, ak sú splnené podmienky uvedené v § 39 ods. 1 alebo 2. 

§ 48
Vonkajšia diferenciácia výkonu trestu odňatia slobody

(1) Trest odňatia slobody sa vykonáva diferencovane v ústavoch na výkon trestu odňatia slobody (ďalej len „ústav na výkon trestu“) minimálneho, stredného alebo maximálneho stupňa stráženia.
(2) Súd zaradí páchateľa na výkon trestu odňatia slobody spravidla do ústavu na výkon trestu
a)	s minimálnym stupňom stráženia, ak v posledných desiatich rokoch pred spáchaním trestného činu nebol vo výkone trestu odňatia slobody, ktorý mu bol uložený za úmyselný trestný čin,
b)	so stredným stupňom stráženia, ak v posledných desiatich rokoch pred spáchaním trestného činu bol vo výkone trestu odňatia slobody, ktorý mu bol uložený za úmyselný trestný čin; na predchádzajúce odsúdenie sa však neprihliadne, ak sa na páchateľa hľadí, ako keby nebol odsúdený.
(3)  Do ústavu na výkon trestu s maximálnym stupňom stráženia zaradí súd 
a)	páchateľa, ktorému uložil  trest odňatia slobody na doživotie alebo
b)	páchateľa obzvlášť závažného zločinu.
(4) Súd môže zaradiť páchateľa aj do ústavu na výkon trestu iného stupňa stráženia, než do ktorého má byť podľa odseku 2 zaradený, ak má so zreteľom na závažnosť trestného činu a mieru narušenia páchateľa za to, že v ústave na výkon trestu iného stupňa stráženia bude jeho náprava lepšie zaručená. Takto môže do ústavu na výkon trestu minimálneho stupňa stráženia zaradiť páchateľa aj vtedy, ak bol v posledných desiatich rokoch pred spáchaním trestného činu vo výkone trestu za úmyselný prečin. Nemôže však do ústavu na výkon trestu s minimálnym alebo stredným stupňom stráženia zaradiť páchateľa, ktorému bol uložený trest odňatia slobody na doživotie alebo páchateľa obzvlášť závažného zločinu, ktorému bol uložený trest odňatia slobody prevyšujúci pätnásť rokov. 
(5) Pri zaradení páchateľa do ústavu na výkon  trestu minimálneho, stredného alebo maximálneho stupňa stráženia nie je súd viazaný ustanoveniami odsekov 2 a 3 aj vtedy, ak schvaľuje dohodu o uznaní viny a prijatí trestu alebo zníži trest pod dolnú hranicu trestnej sadzby podľa § 39 ods. 2 písm. b).
	
Podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody
§ 49

(1) Súd môže podmienečne odložiť výkon trestu odňatia slobody neprevyšujúceho dva roky, ak
a)	vzhľadom na osobu páchateľa, najmä s prihliadnutím na jeho doterajší život a prostredie, v ktorom žije a pracuje a na okolnosti prípadu, má dôvodne za to, že na zabezpečenie ochrany spoločnosti a nápravu páchateľa výkon trestu odňatia slobody nie je nevyhnutný alebo
b)	prijme záruku za nápravu páchateľa a ak vzhľadom na výchovný vplyv toho, kto záruku ponúkol, má za to, že výkon trestu odňatia slobody nie je nevyhnutný.
(2) Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak súd odsudzuje páchateľa za úmyselný trestný čin, spáchaný v skúšobnej dobe podmienečného odsúdenia alebo v skúšobnej dobe podmienečného prepustenia z výkonu trestu odňatia slobody .

                                                                  § 50

(1) Pri povolení podmienečného odkladu výkonu trestu odňatia slobody určí súd skúšobnú dobu na jeden rok až päť rokov. Skúšobná doba začína plynúť dňom nasledujúcim po dni nadobudnutia právoplatnosti rozsudku. 
(2) V rámci povolenia podmienečného odkladu výkonu trestu odňatia slobody môže súd páchateľovi uložiť aj primerané obmedzenia alebo povinnosti uvedené v § 51 ods. 3 a 4 smerujúce k tomu, aby viedol riadny život; spravidla mu uloží, aby podľa svojich schopností nahradil škodu spôsobenú trestným činom.
(3) Doba, po ktorú viedol odsúdený v skúšobnej dobe riadny život, sa započítava do skúšobnej doby novourčenej pri povolení odkladu výkonu trestu odňatia slobody alebo probácie uložených za ten istý skutok, alebo do skúšobnej doby alebo probácie určených pri uložení úhrnného trestu alebo súhrnného trestu. 
(4) Ak odsúdený viedol v skúšobnej dobe riadny život a riadne vykonal iné uložené sankcie a plnil uložené obmedzenia a povinnosti, súd vysloví, že sa osvedčil; inak nariadi nepodmienečný trest odňatia slobody, a to prípadne už v priebehu skúšobnej doby. Výnimočne môže súd vzhľadom na okolnosti prípadu ponechať podmienečné odsúdenie v platnosti, hoci odsúdený konaním spáchaným v skúšobnej dobe dal príčinu na nariadenie výkonu trestu, a súčasne môže
a)	ustanoviť nad odsúdeným probačný  dohľad, 
b)	primerane predĺžiť skúšobnú dobu, nie však viac ako o dva roky, pričom nesmie prekročiť hornú hranicu skúšobnej doby ustanovenej v odseku l, alebo
c)	ustanoviť doteraz neuložené primerané obmedzenia alebo primerané povinnosti uvedené v § 51 ods. 3 a 4 smerujúce k tomu, aby viedol riadny život. 
(5) Ak súd do roka od uplynutia skúšobnej doby neurobil rozhodnutie podľa odseku  4 bez toho, že by odsúdený mal na tom vinu, má sa za to, že sa odsúdený osvedčil.
(6) Rovnako sa má za to, že sa odsúdený osvedčil, ak súd do dvoch rokov od uplynutia skúšobnej doby neurobil rozhodnutie podľa odseku 4 bez toho, že by odsúdený mal na tom vinu v prípade, ak sa proti odsúdenému vedie v skúšobnej dobe trestné stíhanie pre iný trestný čin. 
(7) Ak sa vyslovilo, že sa odsúdený v skúšobnej dobe osvedčil, alebo ak sa má za to, že sa osvedčil, hľadí sa na neho, ako keby nebol odsúdený.
(8) Ak súd rozhodne, že sa trest odňatia slobody, ktorý bol podmienečne odložený, vykoná, rozhodne zároveň aj o spôsobe výkonu trestu.

Podmienečný odklad výkonu trestu odňatia slobody s probačným  dohľadom
§ 51

(1) Súd môže za podmienok uvedených v § 49 ods. 1 podmienečne odložiť výkon trestu odňatia slobody neprevyšujúceho tri roky, ak páchateľovi zároveň uloží probačný dohľad nad jeho správaním v skúšobnej dobe. Ustanovenie § 49 ods. 2 platí rovnako.
(2) Pri určení probačného  dohľadu ustanoví súd skúšobnú dobu na jeden rok až päť rokov. Skúšobná doba začína plynúť dňom nasledujúcim po dni nadobudnutia právoplatnosti rozsudku. Zároveň súd uloží obmedzenia alebo povinnosti, ktoré sú súčasťou probačného  dohľadu. 
(3) Obmedzenia spočívajú najmä v zákaze
a)	návštev športových alebo iných hromadných  podujatí,        
b)	požívanie alkoholických nápojov a iných návykových látok, 
c)	stretávania sa s osobami, ktoré majú na páchateľa negatívny vplyv alebo ktoré boli jeho spolupáchateľmi alebo účastníkmi na trestnom čine,
d)	vstupu na vyhradené miesta alebo priestory, na ktorých trestný čin spáchal,
e)	účasti na hazardných hrách, hrania na hracích automatoch a uzatvárania stávok.
(4) Povinnosti spočívajú najmä v príkaze
a)	nepriblížiť sa k poškodenému na vzdialenosť menšiu ako päť metrov a nezdržiavať sa v blízkosti obydlia poškodeného,
b)	vysťahovať sa z bytu alebo domu, v ktorom sa neoprávnene zdržuje alebo ktorý     protiprávne obsadil,
c)	nahradiť v skúšobnej dobe spôsobenú škodu,
d)	zaplatiť v skúšobnej dobe dlh alebo zameškané výživné,
e)	osobne alebo verejne sa ospravedlniť poškodenému,
f)	v skúšobnej dobe získať určitú pracovnú kvalifikáciu alebo zúčastniť sa  rekvalifikačného kurzu,
g)	podrobiť sa v súčinnosti s probačným a mediačným úradníkom alebo iným odborníkom programu sociálneho výcviku alebo inému výchovnému programu,
h)	podrobiť sa liečeniu závislosti od návykových látok, ak mu nebolo uložené ochranné liečenie,
i)	podrobiť sa v skúšobnej dobe psychoterapii alebo zúčastniť sa psychologického poradenstva, 
j)	zamestnať sa v skúšobnej dobe alebo uchádzať sa preukázateľne o zamestnanie.
          (5) Páchateľ, ktorému bol uložený probačný  dohľad, je povinný strpieť nad sebou kontrolu vykonávanú probačným a mediačným úradníkom.
(6) Skúšobná doba podľa odseku 2 sa nevzťahuje na výkon ostatných trestov uložených popri probačnom dohľade. 
(7) Doba, po ktorú odsúdený, ktorému bol uložený probačný dohľad, viedol v skúšobnej dobe riadny život, dodržiaval podmienky dohľadu a splnil uložené obmedzenia a povinnosti, sa započítava do skúšobnej doby, ktorá bola určená pri uložení nového probačného  dohľadu uloženého za ten istý skutok alebo do skúšobnej doby určenej pri uložení úhrnného trestu alebo súhrnného trestu.

§ 52

(1) Ak odsúdený viedol v skúšobnej dobe riadny život, dodržiaval podmienky probačného  dohľadu a splnil uložené obmedzenia a povinnosti, súd vysloví, že sa osvedčil;
inak nariadi nepodmienečný trest odňatia slobody, a to prípadne už v priebehu skúšobnej doby. Výnimočne môže súd, vzhľadom na okolnosti prípadu, ponechať probačný  dohľad v platnosti, hoci odsúdený svojim konaním spáchaným v skúšobnej dobe dal príčinu na nariadenie výkonu trestu a súčasne môže
a)	primerane predĺžiť probačný dohľad, nie však viac ako o dva roky, pričom nesmie prekročiť hornú hranicu probačného dohľadu ustanoveného v § 51 ods. 2, alebo
b)	uložiť doteraz neuložené primerané obmedzenia alebo povinnosti.
(2) Ak súd do roka od uplynutia skúšobnej doby neurobil rozhodnutie podľa odseku 1 bez toho, že by na tom mal odsúdený vinu, má sa za to, že sa odsúdený osvedčil.
(3) Rovnako sa má za to, že sa odsúdený osvedčil, ak súd do dvoch rokov od uplynutia skúšobnej doby neurobil rozhodnutie podľa odseku 1 bez toho, že by odsúdený mal na tom vinu v prípade, ak sa proti odsúdenému vedie v skúšobnej dobe trestné stíhanie pre iný trestný čin.
(4) Ak sa vyslovilo, že sa odsúdený  v skúšobnej dobe osvedčil, alebo ak sa má za to, že sa osvedčil, hľadí sa na neho, ako keby nebol odsúdený.
(5) Ak súd premení podmienečný trest odňatia slobody na nepodmienečný trest odňatia slobody, rozhodne zároveň o spôsobe výkonu trestu. 

§ 53
Trest domáceho väzenia

(1)	Trest domáceho väzenia až na jeden rok môže súd uložiť páchateľovi prečinu. 
(2) Odsúdený po dobu výkonu trestu domáceho väzenia je povinný v čase, ktorý určí súd, zdržiavať sa vo svojom obydlí vrátane k nemu prináležiacich vonkajších priestorov, viesť riadny život a podrobiť sa kontrole technickými prostriedkami, ak je táto kontrola nariadená.
(3) Po dobu výkonu trestu domáceho väzenia môže odsúdený opustiť svoje obydlie len po predchádzajúcom súhlase probačného a mediačného úradníka alebo orgánu, ktorý spravuje technickú kontrolu nad odsúdeným a len z naliehavého dôvodu a na nevyhnutne potrebný čas. Tento čas sa zaratáva do výkonu trestu.
(4) Ak odsúdený neplní povinnosti uvedené v odseku 2, súd trest premení na nepodmienečný trest odňatia slobody tak, že dva dni nevykonaného trestu sa rovnajú jednému dňu nepodmienečného trestu odňatia slobody a zároveň rozhodne o spôsobe výkonu tohto trestu.

Trest povinnej práce
§ 54

Trest povinnej práce môže súd uložiť so súhlasom páchateľa vo výmere od 40 do 300 hodín, ak ho odsudzuje za prečin, za ktorý zákon umožňuje uložiť trest odňatia slobody, ktorého horná hranica sadzby trestu odňatia slobody nepresahuje päť rokov. 

§ 55

(1) Trest povinnej práce je odsúdený povinný vykonať najneskôr do jedného roka od nariadenia výkonu tohto trestu. Súd môže páchateľovi na túto dobu uložiť aj primerané obmedzenia alebo povinnosti uvedené v § 51 ods. 3 a 4 smerujúce k tomu, aby viedol riadny život, spravidla mu uloží, aby podľa svojich síl a schopností nahradil škodu, ktorú trestným činom spôsobil. Do doby výkonu trestu povinnej práce sa nezapočítava doba, počas ktorej odsúdený
a)	nemohol vykonávať trest povinnej práce pre dočasnú práceneschopnosť alebo preto, že mu v tejto dobe práca nebola určená,
b)	vykonával povinnú vojenskú službu alebo inú službu namiesto povinnej vojenskej služby,
c)	zdržiaval sa v cudzine,
d)	bol vo väzbe alebo vo výkone trestu odňatia slobody v inej veci.
(2) Trest povinnej práce súd neuloží, ak je páchateľ dlhodobo práceneschopný alebo invalidný. 
(3) Trest povinnej práce je odsúdený povinný vykonávať osobne a vo svojom voľnom čase bez nároku na odmenu.
(4) Ak odsúdený v čase výkonu trestu povinnej práce neviedol riadny život alebo zavinene nevykonal práce v určenom rozsahu, alebo nesplnil uložené obmedzenia alebo povinnosti, súd premení trest povinnej práce alebo jeho zvyšok na trest odňatia slobody tak, že za každé dve hodiny nevykonanej práce nariadi jeden deň nepodmienečného trestu odňatia slobody a zároveň rozhodne o spôsobe výkonu tohto trestu.
(5) Súd môže upustiť od výkonu trestu povinnej práce, ak sa odsúdený v čase výkonu tohto trestu nie z vlastnej viny stal trvalo práceneschopným alebo invalidným alebo z iných závažných dôvodov.

Peňažný trest
§ 56 

(1)	Peňažný trest môže súd uložiť od 5 000 Sk do 10 000 000 Sk páchateľovi úmyselného trestného činu, ktorým získal alebo sa snažil získať majetkový prospech.
(2) Bez splnenia podmienok uvedených v odseku 1 môže súd  peňažný trest uložiť, ak ho ukladá za prečin a vzhľadom na povahu spáchaného prečinu a možnosť nápravy páchateľa trest odňatia slobody neukladá. 
(3) Ako samostatný trest môže súd peňažný trest uložiť len vtedy, ak vzhľadom na povahu spáchaného trestného činu a možnosti nápravy páchateľa uloženie iného trestu na ochranu spoločnosti nie je potrebné. 
(3) Ak to odôvodňuje výška uloženého peňažného trestu a osobné a majetkové pomery páchateľa, môže súd rozhodnúť, že peňažný trest zaplatí odsúdený v mesačných splátkach. Súčasne určí ich výšku a lehotu v dĺžke najviac jeden rok od nadobudnutia právoplatnosti odsudzujúceho rozsudku, do ktorej musí byť peňažný trest zaplatený. 
(4) Peňažný trest, ktorý odsúdený už vykonal, sa započítava do nového peňažného trestu, ktorý bol páchateľovi uložený pre ten istý skutok alebo do tohto trestu, ak bol uložený ako súhrnný trest alebo úhrnný trest.
(5) Peňažný trest súd neuloží, ak by sa tým zmarila možnosť náhrady škody spôsobenej trestným činom. 

§ 57

(1) Pri ukladaní peňažného trestu súd prihliadne na osobné a majetkové pomery páchateľa. Peňažný trest neuloží, ak je zrejmé, že by bol nevymožiteľný.
		(2) Vymožená suma peňažného trestu pripadá štátu.
(3) Ak súd ukladá peňažný trest, ustanoví pre prípad, že by výkon peňažného trestu mohol byť úmyselne zmarený, náhradný trest  odňatia slobody až na päť rokov. Náhradný trest nesmie spolu s uloženým trestom odňatia slobody presahovať zákonom dovolenú hranicu trestnej sadzby.
(4) Ak by náhradný trest presiahol hranicu uvedenú v odseku 3 alebo ak je peňažný trest ukladaný popri treste odňatia slobody na doživotie, súd náhradný trest neuloží.

Trest prepadnutia majetku
§ 58

(1) Trest prepadnutia majetku môže súd uložiť vzhľadom na okolnosti spáchaného trestného činu a pomery páchateľa, ak páchateľa odsudzuje na  trest odňatia slobody na doživotie alebo ak ho odsudzuje na nepodmienečný trest odňatia slobody za obzvlášť závažný zločin, ktorým páchateľ získal alebo sa snažil získať majetkový prospech veľkého rozsahu alebo ktorým spôsobil škodu veľkého rozsahu.
(2) Trest prepadnutia majetku súd uloží bez splnenia podmienok uvedených v odseku 1, ak odsudzuje páchateľa za spáchanie trestného činu nedovolenej výroby omamných a psychotropných látok, jedov alebo prekurzorov, ich držanie a obchodovanie s nimi podľa § 181 ods. 2, 3 alebo 4, trestného činu legalizácie príjmu z trestnej činnosti podľa § 242,  trestného činu založenia, zosnovania a podporovania zločineckej skupiny podľa § 305, trestného činu založenia, zosnovania a podporovania teroristickej skupiny podľa § 306 alebo trestného činu  prijímania úplatku podľa § 337 ods. 2 alebo 3, § 338 ods. 2 alebo 3, podplácania podľa § 343, § 344 a bude preukázané, že páchateľ nadobudol majetok alebo jeho časť z nelegálnych príjmov. nevie preukázať pôvod svojho majetku z legálnych príjmov.
(3) Ako samostatný trest môže súd trest prepadnutia majetku uložiť, len ak vzhľadom na povahu spáchaného trestného činu a na osobu páchateľa uloženie iného trestu nie je potrebné.

§ 59

(1) Trest prepadnutia majetku postihuje celý majetok patriaci odsúdenému alebo tú jeho časť, ktorú súd určí; prepadnutie majetku sa však nevzťahuje na prostriedky alebo veci, ktoré sú nevyhnutne potrebné  na uspokojenie životných potrieb odsúdeného alebo osôb, o ktorých výživu alebo výchovu je podľa zákona povinný sa starať. Tento trest nemožno uložiť, ak by sa tým zmarila možnosť náhrady škody spôsobenej trestným činom.
(2) Vlastníkom prepadnutého majetku sa stáva štát, ak súd nerozhodne inak na základe vyhlásenej medzinárodnej zmluvy, ktorou je Slovenská republika viazaná.
(3) Právoplatným rozhodnutím súdu o prepadnutí majetku zaniká bezpodielové spoluvlastníctvo manželov. 

§ 60
Trest prepadnutia veci

(1)  Súd uloží trest prepadnutia veci,
a)	ktorá bola použitá na spáchanie trestného činu,
b)	ktorá bola určená na spáchanie trestného činu,
c)	ktorú páchateľ získal trestným činom alebo ako odmenu zaň alebo
d)	ktorú páchateľ nadobudol za vec uvedenú v písmene c).
		(2)  Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije pri prečine, ak je hodnota veci v zjavnom nepomere k miere jeho závažnosti.
(2) Ak vec uvedená v odseku 1  je nedosiahnuteľná alebo neidentifikovateľná, alebo je zmiešaná s majetkom páchateľa alebo s majetkom inej osoby získaným v súlade so zákonom, môže súd uložiť prepadnutie veci takej hodnoty, ktorá zodpovedá hodnote tejto veci.
(3) Nedosiahnuteľnou vecou sa rozumie vec zničená, poškodená, stratená, odcudzená, urobená neupotrebiteľnou, spotrebovaná, ukrytá, prevedená na inú osobu s cieľom vyňať ju z pôsobnosti orgánov činných v trestnom konaní alebo inak odstránená alebo ušetrené náklady.
(4) Vecou podľa odseku 1 sa rozumejú aj príjmy z trestného činu, ako aj zisky, úroky a iné úžitky z týchto príjmov alebo vecí.
(5) Trest prepadnutia veci môže súd uložiť, len ak ide o vec patriacu páchateľovi.
(6) Vlastníkom prepadnutej  veci sa stáva štát, ak súd nerozhodne inak na základe vyhlásenej medzinárodnej zmluvy, ktorou je Slovenská republika viazaná.
(7)  Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak
a)	poškodenému vznikol z činu nárok na náhradu škody, ktorého uspokojenie by bolo  znemožnené prepadnutím veci, 
b)	hodnota veci je v zjavnom nepomere k miere  závažnosti prečinu, alebo
c)	súd upustil od potrestania páchateľa.

§ 61
Trest zákazu činnosti

(1) Trest zákazu činnosti spočíva v tom, že sa odsúdenému po dobu výkonu tohto trestu zakazuje výkon určitého zamestnania, povolania alebo funkcie alebo takej činnosti, na ktorú treba osobitné povolenie alebo podmienky výkonu ktorej upravuje osobitný predpis.
(2) Trest zákazu činnosti môže súd uložiť na jeden rok až desať rokov, ak sa páchateľ dopustil trestného činu  v súvislosti s touto činnosťou.
(3) Trest zákazu činnosti ako trest samostatný môže súd uložiť len za prečin, ak vzhľadom na povahu spáchaného prečinu a možnosti nápravy páchateľa uloženie iného trestu nie je potrebné.
(3) Do doby výkonu trestu zákazu činnosti sa nezapočítava doba výkonu nepodmienečného trestu odňatia slobody; započítava sa však doba, počas ktorej bolo páchateľovi pred právoplatnosťou rozsudku  podľa osobitných predpisov odňaté oprávnenie na činnosť, ktorá je predmetom zákazu, a doba, počas ktorej už nesmel na základe opatrenia štátneho orgánu túto činnosť vykonávať.
(4) Trest zákazu činnosti, ktorý odsúdený už vykonal, sa započítava do nového trestu zákazu činnosti, ktorý bol páchateľovi uložený pre ten istý skutok alebo do tohto trestu, ak bol uložený ako súhrnný trest alebo úhrnný trest.

§ 62
Trest zákazu pobytu

(1) Trest zákazu pobytu spočíva v tom, že sa odsúdený nesmie po dobu výkonu tohto trestu zdržiavať na určenom mieste alebo v určenom obvode; na prechodný pobyt na takom mieste  alebo v takom obvode v nevyhnutnej osobnej veci sa vyžaduje povolenie. 
(2) Súd môže uložiť trest zákazu pobytu na jeden rok až päť rokov za úmyselný trestný čin, ak to vyžaduje so zreteľom na doterajší spôsob života páchateľa a miesto spáchania činu, ochrana verejného poriadku, rodiny, zdravia, mravnosti alebo majetku. Trest zákazu pobytu sa nemôže vzťahovať na miesto alebo obvod, v ktorom má páchateľ trvalý pobyt.
(3) Ako samostatný trest môže súd trest zákazu pobytu uložiť len za úmyselný prečin, ak vzhľadom na povahu spáchaného prečinu a možnosť nápravy páchateľa uloženie iného trestu nie je potrebné.
(3) Súd môže uložiť páchateľovi po dobu výkonu tohto trestu primerané obmedzenia a povinnosti uvedené v § 51 ods. 3 a 4, smerujúce k tomu, aby viedol riadny život, ak mu tento trest neukladá popri nepodmienečnom treste odňatia slobody.
(4) Do doby výkonu trestu zákazu pobytu sa nezapočítava doba výkonu trestu odňatia slobody.
(5) Trest zákazu pobytu sa nemôže uložiť možno uložiť samostatne alebo popri inom treste, nie však popri treste povinnej práce, ak sa práce majú vykonať v mieste, na ktorom je odsúdenému pobyt zakázaný.

§ 63
Trest straty čestných titulov a vyznamenaní

(1) Trest straty čestných titulov a vyznamenaní spočíva v tom, že odsúdený stráca vyznamenania a iné čestné tituly udelené podľa osobitných predpisov.
(2) Súd môže uložiť trest straty čestných titulov a vyznamenaní, ak odsudzuje páchateľa za obzvlášť závažný zločin na trest odňatia slobody prevyšujúci päť rokov.
(3) Súd môže uložiť tento trest aj popri kratšom treste odňatia slobody alebo popri inom treste, ak to vzhľadom na povahu spáchaného obzvlášť závažného zločinu vyžaduje ochrana vážnosti čestného titulu a vyznamenania, ktoré boli páchateľovi pred odsúdením udelené.

§ 64
Trest straty vojenskej a inej hodnosti

(1) Trest straty vojenskej a inej hodnosti spočíva v tom, že sa odsúdenému znižuje hodnosť v ozbrojených silách na hodnosť vojaka, a ak ide o príslušníka v služobnom pomere, odníma sa mu hodnosť v tomto zbore.
(2) Trest straty vojenskej a inej hodnosti uloží súd páchateľovi, ktorý je nositeľom takejto hodnosti, ak ho odsudzuje za úmyselný trestný čin na trest odňatia slobody najmenej na dva roky bez podmienečného odkladu jeho výkonu.
(3) Súd môže uložiť tento trest aj popri kratšom treste odňatia slobody alebo popri inom treste, ak odsudzuje páchateľa, ktorý je príslušníkom ozbrojených síl alebo príslušníkom v služobnom pomere, a ak to vzhľadom na povahu spáchaného trestného činu vyžaduje disciplína a poriadok v ozbrojených silách alebo v službe.

§ 65
Trest vyhostenia

(1) Ak to vyžaduje bezpečnosť osôb alebo majetku alebo iný verejný záujem, súd môže páchateľovi, ktorý nie je občanom Slovenskej republiky alebo občanom iného členského štátu Európskej únie alebo občanom zmluvného štátu Dohody o Európskom hospodárskom priestore ani osobou, ktorej bolo priznané postavenie azylanta, uložiť trest vyhostenia z územia Slovenskej republiky.
(2)  Trest vyhostenia nemožno uložiť páchateľovi,
a)	u ktorého sa nepodarilo zistiť jeho štátnu príslušnosť alebo štát, z ktorého na územie Slovenskej republiky pricestoval,
b)	ktorému hrozí, že v štáte, do ktorého má byť vyhostený, by bol jeho život alebo osobná sloboda ohrozené z dôvodov jeho rasy, farba pleti, etnickej príslušnosti, náboženstva, národnosti, príslušnosti k určitej sociálnej skupine alebo zastávania určitých politických názorov; to neplatí pre toho, koho odôvodnene možno považovať za nebezpečného pre bezpečnosť Slovenskej republiky alebo koho odsudzuje súd za obzvlášť závažný zločin, alebo
c)	ak má byť vyhostený do štátu, v ktorom mu bol uložený trest smrti alebo je predpoklad, že v prebiehajúcom trestnom konaní mu takýto trest môže byť uložený alebo ak by mu v takomto štáte hrozilo mučenie.   
(3) Trest vyhostenia môže súd uložiť na jeden rok až pätnásť rokov.

Š t v r t ý  d i e l

Podmienečné prepustenie a podmienečné upustenie 
od výkonu zvyšku niektorých trestov

Podmienečné prepustenie z výkonu  trestu odňatia slobody 

§ 66

(1) Súd môže odsúdeného podmienečne prepustiť na slobodu, ak odsúdený vo výkone trestu plnením svojich povinností  a svojím správaním preukázal polepšenie a môže sa od neho očakávať, že v budúcnosti povedie riadny život, a
a)	ak ide o osobu odsúdenú za prečin po výkone polovice uloženého nepodmienečného trestu odňatia slobody alebo rozhodnutím prezidenta Slovenskej republiky zmierneného nepodmienečného trestu odňatia slobody,
b)	ak ide o osobu odsúdenú za zločin po výkone dvoch tretín uloženého nepodmienečného trestu odňatia slobody alebo rozhodnutím prezidenta Slovenskej republiky zmierneného nepodmienečného trestu odňatia slobody.
(2) Pri rozhodovaní o podmienečnom prepustení súd prihliadne aj na predchádzajúci spôsob života odsúdeného a aj na to, v akom ústave na výkon trestu odsúdený trest vykonáva.                          
 
§ 67

(1) Osoba odsúdená za obzvlášť závažný zločin môže byť podmienečne prepustená až po výkone troch štvrtín uloženého trestu odňatia slobody.
(2) Osoba odsúdená na doživotie môže byť podmienečne prepustená najskôr po dvadsiatichpiatich rokoch výkonu tohto trestu.
(3) Osoba opätovne odsúdená na trest odňatia slobody na doživotie alebo osoba odsúdená na  tento trest  podľa § 47 ods. 2 nemôže byť podmienečne prepustená.

§ 68

(1) Pri podmienečnom prepustení súd určí skúšobnú dobu na jeden rok až sedem rokov; skúšobná doba sa začína podmienečným prepustením odsúdeného. Zároveň  môže nariadiť probačný dohľad nad odsúdeným vo výmere do troch rokov a ustanoví mu primerané obmedzenia alebo povinnosti  uvedené v § 51 ods. 3 a 4.
(2) Ak podmienečne prepustený viedol v skúšobnej dobe riadny život a plnil uložené obmedzenia a povinnosti, súd vysloví, že sa osvedčil; inak rozhodne, a to prípadne už v priebehu skúšobnej doby, že zvyšok trestu vykoná.
(3) Ak súd vyslovil, že sa podmienečne prepustený osvedčil, má sa za to, že trest   bol vykonaný dňom, keď bol podmienečne prepustený.
(4) Rovnako sa má za to, že trest bol vykonaný dňom, keď došlo k podmienečnému prepusteniu, ak súd bez viny odsúdeného do roka od uplynutia skúšobnej doby nerozhodol, že odsúdený zvyšok trestu vykoná. Súd môže tak rozhodnúť do dvoch rokov, ak sa proti obvinenému vedie trestné stíhanie pre úmyselný trestný čin spáchaný v skúšobnej dobe podmienečného odsúdenia.
(5) Opätovné podmienečné prepustenie z výkonu toho istého trestu nie je možné. 

Podmienečné upustenie od výkonu zvyšku trestu zákazu činnosti

§ 69

(1) Po výkone polovice trestu zákazu činnosti môže súd podmienečne upustiť  od výkonu jeho zvyšku, ak odsúdený v čase výkonu trestu spôsobom svojho života preukázal, že ďalší výkon tohto trestu už nie je potrebný.
(2) Pri podmienečnom upustení od výkonu zvyšku  trestu zákazu činnosti súd určí skúšobnú dobu až na päť rokov, nie však kratšiu ako zvyšok trestu; skúšobná doba začína plynúť dňom nasledujúcim po dni právoplatnosti rozhodnutia o tomto upustení. 
(3) Odsúdenému, u ktorého súd podmienečne upustil od výkonu zvyšku trestu zákazu činnosti, môže súd uložiť primerané obmedzenia a povinnosti  uvedené v § 51 ods. 3 a 4 smerujúce k tomu, aby viedol riadny život; spravidla mu tiež uloží, aby podľa svojich síl nahradil škodu spôsobenú trestným činom alebo jej časť, ktorú zároveň určí.

§ 70

(1) Ak odsúdený, u ktorého sa podmienečne upustilo od zvyšku trestu zákazu činnosti, viedol v skúšobnej dobe riadny život a plnil uložené obmedzenia  a povinnosti, súd vysloví, že sa osvedčil; inak rozhodne, a to prípadne už v priebehu skúšobnej doby, že zvyšok trestu vykoná.
(2) Ak súd vyslovil, že sa odsúdený osvedčil, má sa za to, že trest bol vykonaný dňom, keď rozhodnutie o upustení od vykonania zvyšku trestu zákazu činnosti nadobudlo právoplatnosť.
(3) Rovnako sa má za to, že trest zákazu činnosti bol vykonaný dňom, keď rozhodnutie o podmienečnom upustení od výkonu zvyšku trestu zákazu činnosti nadobudlo právoplatnosť, ak súd bez viny odsúdeného nenariadil do roka od uplynutia skúšobnej doby, že odsúdený zvyšok trestu vykoná.

Podmienečné upustenie od výkonu zvyšku trestu zákazu pobytu
§ 71

(1) Po výkone polovice trestu zákazu pobytu môže súd podmienečne upustiť  od výkonu jeho zvyšku, ak odsúdený v čase výkonu trestu spôsobom svojho života preukázal, že ďalší výkon tohto trestu už nie je potrebný.
(2) Pri podmienečnom upustení od výkonu zvyšku  trestu zákazu pobytu súd určí skúšobnú dobu až na päť rokov, nie však kratšiu ako zvyšok trestu; skúšobná doba začína plynúť dňom nasledujúcim po dni nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia o tomto upustení. 
(3) Odsúdenému, u ktorého súd podmienečne upustil od výkonu zvyšku trestu zákazu pobytu, môže súd uložiť primerané obmedzenia a povinnosti podľa § 51 ods. 3 a 4 smerujúce k tomu, aby viedol riadny život; spravidla mu tiež uloží, aby podľa svojich síl nahradil škodu spôsobenú trestným činom alebo jej časť, ktorú zároveň určí.

§ 72

(1) Ak odsúdený, u ktorého sa podmienečne upustilo od zvyšku trestu zákazu pobytu, viedol v skúšobnej dobe riadny život a plnil uložené obmedzenia a povinnosti, súd vysloví, že sa osvedčil; inak rozhodne, a to prípadne už v priebehu skúšobnej doby, že  zvyšok trestu vykoná.
(2) Ak súd vyslovil, že sa podmienečne prepustený osvedčil, má sa za to, že trest bol vykonaný dňom, keď rozhodnutie o upustení od vykonania zvyšku trestu zákazu pobytu nadobudlo právoplatnosť.
(3) Rovnako sa má za to, že trest zákazu pobytu bol vykonaný dňom, keď rozhodnutie o podmienečnom upustení od výkonu zvyšku trestu zákazu pobytu nadobudlo právoplatnosť, ak súd bez viny odsúdeného nenariadil do roka od uplynutia skúšobnej doby, že odsúdený zvyšok trestu vykoná.
P i a t y  d i e l

Ochranné opatrenia

Ochranné liečenie
§ 73

(1) Súd uloží ochranné liečenie v prípadoch uvedených v § 39 ods. 2  písm. c) a       § 40 ods. 1 písm. c) alebo ak páchateľ činu inak trestného nie je pre nepríčetnosť trestne zodpovedný a jeho pobyt na slobode je nebezpečný.
(2) Súd tak môže urobiť aj vtedy, ak páchateľ spáchal trestný čin 
a)	v stave zmenšenej príčetnosti a jeho pobyt na slobode je nebezpečný, 
b)	násilnej povahy voči blízkej osobe alebo zverenej osobe a vzhľadom na osobu páchateľa možno dôvodne predpokladať, že bude v násilnom konaní pokračovať, alebo
c)	pod vplyvom návykovej látky alebo v súvislosti s jej užívaním. 
(3) Ochranné liečenie neuloží, ak je vzhľadom  na osobu páchateľa zrejmé, že jeho účel nemožno dosiahnuť. 
(4) Ochranné liečenie môže súd uložiť aj popri treste alebo pri upustení od potrestania.

§ 74

(1) Ak sa ochranné liečenie ukladá popri nepodmienečnom treste odňatia slobody, jeho výkon sa spravidla začína po nástupe výkonu trestu v ústave na výkon trestu.              V ostatných prípadoch sa ochranné liečenie vykonáva spravidla v zariadení ústavnej zdravotnej starostlivosti. Ak možno vzhľadom na povahu choroby a liečebné možnosti očakávať, že účel splní aj ambulantné liečenie, môže súd nariadiť aj tento spôsob liečenia, prípadne ústavné liečenie zmeniť na ambulantné liečenie alebo v odôvodnenom prípade aj naopak. Ak dĺžka výkonu trestu odňatia slobody v ústave na výkon trestu nepostačí na splnenie účelu ochranného liečenia, súd môže rozhodnúť o jeho pokračovaní v liečebnom alebo ambulantnom zariadení.  
(2) Ochranné liečenie potrvá, kým to vyžaduje jeho účel. Trvanie ochranného liečenia uloženého páchateľovi, ktorý užíva návykovú látku a spáchal trestný čin pod jej vplyvom alebo  v súvislosti s jej užívaním, môže byť však ukončené, ak sa počas jeho výkonu zistí, že jeho účel nemožno dosiahnuť. O prepustení z ochranného liečenia rozhoduje súd.
(3) Od výkonu ochranného liečenia súd upustí, ak zaniknú pred jeho začatím okolnosti, pre ktoré bolo uložené.

§ 75
Ochranná výchova

Podmienky ukladania a výkonu ochrannej výchovy sú upravené v osobitných ustanoveniach o stíhaní mladistvých.

Ochranný dohľad

§ 76

(1) Ochranný dohľad uloží súd páchateľovi, ktorého odsudzuje za obzvlášť závažný zločin na nepodmienečný trest odňatia slobody.
(2) Ochranný dohľad môže súd uložiť aj páchateľovi úmyselného trestného činu, ktorý bol už v minulosti najmenej dvakrát vo výkone trestu odňatia slobody za takýto trestný čin a ktorému znovu ukladá nepodmienečný trest odňatia slobody, ak vzhľadom na osobu páchateľa, najmä s prihliadnutím na jeho doterajší spôsob života, na prostredie v ktorom žije a na povahu spáchanej trestnej činnosti, sa nedá očakávať, že po výkone trestu povedie riadny život.
(3) Súd môže na návrh prokurátora alebo riaditeľa ústavu na výkon trestu uložiť odsúdenému pred skončením výkonu trestu odňatia slobody ochranný dohľad aj bez splnenia podmienok uvedených v odseku 2, ak  vzhľadom na správanie počas doterajšieho výkonu trestu odňatia slobody nemožno od neho očakávať, že po prepustení z výkonu trestu povedie riadny život.
(4) Ochranný dohľad nemožno uložiť mladistvému a odsúdenému, ktorému bol uložený doživotný trest odňatia slobody na doživotie.

§ 77

(1)  Odsúdený, ktorému súd uložil ochranný dohľad, je po prepustení z výkonu trestu odňatia slobody povinný
a)	oznamovať  potrebné údaje o spôsobe a zdrojoch svojej obživy a  tieto aj preukazovať,
b)	osobne sa hlásiť v určených lehotách a
c)	vopred oznamovať vzdialenie sa z miesta bydliska uvedeného v rozhodnutí súdu.
(2) Odsúdenému, ktorému sa uložil ochranný dohľad, môže súd uložiť aj ďalšie obmedzenia alebo povinnosti uvedené v § 51 ods. 3 a 4. 

§ 78

(1) Ochranný dohľad sa ukladá na jeden rok až tri roky.
(2) Ak sa ochranný dohľad ukladá opätovne, a to skôr, než bol vykonaný ochranný dohľad predtým uložený, nesmie čas, na ktorý sa opätovne ukladá, spolu s doteraz nevykonaným zvyškom ochranného dohľadu predtým uloženého prevyšovať päť rokov.

§ 79

Ochranný dohľad zaniká
a)	uplynutím času, na ktorý bol uložený, alebo
b)	dňom, ktorým nadobudlo právoplatnosť rozhodnutie, že sa podmienečne prepustený osvedčil.

§ 80

Súd môže upustiť od výkonu zvyšku ochranného dohľadu, ak nepovažuje jeho ďalší výkon za potrebný.

Detencia
§ 81

(1) Ak odsúdený ochorie vo výkone trestu odňatia slobody duševnou chorobou, ktorá je podľa odborného lekárskeho posudku nevyliečiteľná a jeho pobyt na slobode je aj s prihliadnutím na  spáchanú trestnú činnosť pre spoločnosť nebezpečný, súd na návrh prokurátora alebo riaditeľa ústavu na výkon trestu preruší výkon trestu odňatia slobody a nariadi jeho umiestnenie v detenčnom ústave.
(2) Súd môže pred skončením výkonu trestu odňatia slobody rozhodnúť o umiestnení do detenčného ústavu aj takého páchateľa úmyselného trestného činu, ktorý sa odmieta podrobiť ochrannému liečeniu alebo u ktorého ochranné liečenie pre negatívny postoj pacienta neplní svoj účel a ktorého pobyt na slobode je pre spoločnosť nebezpečný; páchateľ sa umiestni do detenčného ústavu po výkone trestu odňatia slobody.
(3) Ak to považuje súd za potrebné, môže pred skončeným výkonu trestu odňatia slobody rozhodnúť o umiestnení do detenčného ústavu aj páchateľa zločinu spáchaného zo sexuálneho motívu alebo páchateľa, ktorý opätovne spácha obzvlášť závažný zločin; páchateľ sa umiestni do detenčného ústavu po výkone trestu odňatia slobody. 

§ 82

(1) Účelom umiestnenia páchateľa v detenčnom ústave je osobitným liečebným režimom a dôslednou izoláciou od spoločnosti zabrániť páchateľovi v ďalšom páchaní trestných činov a činov inak trestných.
(2) Pobyt odsúdeného v detenčnom ústave trvá dovtedy, kým ochranu spoločnosti pred páchateľom nemožno zabezpečiť miernejšími prostriedkami.
(3) Najmenej jedenkrát ročne a vždy na návrh detenčného ústavu súd preskúma dôvodnosť držania odsúdeného v detenčnom ústave a na základe odborného lekárskeho posudku rozhodne o ďalšom trvaní detencie alebo o prepustení odsúdeného z detenčného ústavu, ak dôvody detencie pominuli, a rozhodne o ďalšom výkone trestu.

§ 83
Zhabanie veci

(1) Ak nebol uložený trest prepadnutia veci uvedenej v § 60 ods. 1, súd uloží zhabanie veci, ak 
a)	patrí osobe, ktorú nemožno stíhať alebo odsúdiť,
b)	patrí páchateľovi, od potrestania ktorého súd upustil, alebo páchateľovi, voči ktorému bolo trestné stíhanie zastavené, alebo páchateľovi, voči ktorému bolo trestné stíhanie podmienečne zastavené, alebo páchateľovi, voči ktorému bolo trestné stíhanie zastavené z dôvodu schválenia zmieru,
c)	ide o tovar bez kontrolných známok alebo bez iných kontrolných technických opatrení vyžadovaných všeobecne záväzným právnym predpisom na jeho označenie pre daňové účely,
d)	okolnosti prípadu odôvodňujú predpoklad, že vec by mohla byť zdrojom financovania terorizmu, alebo
e)	to vyžaduje bezpečnosť ľudí alebo majetku, prípadne iný obdobný verejný záujem.      
(2) Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak hodnota veci je v zjavnom nepomere k miere závažnosti činu.
(2) Vlastníkom zhabanej veci sa stáva štát, ak súd nerozhodne inak na základe vyhlásenej medzinárodnej zmluvy, ktorou je Slovenská republika viazaná.
(3) Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak
a)	poškodenému vznikol z činu nárok na náhradu škody, ktorého uspokojenie by bolo  znemožnené zhabaním veci, alebo
b)	hodnota veci je v zjavnom nepomere k miere  závažnosti prečinu.

TRETIA   HLAVA

ZÁNIK   TRESTNOSTI   A   TRESTU

§ 84
Zmena zákona

Trestnosť činu, ktorý mal v čase spáchania znaky niektorého trestného činu uvedeného v osobitnej časti tohto zákona, zaniká, ak neskorší zákon ustanoví, že tento čin nie je trestným činom. 

Účinná ľútosť

§ 85

Trestnosť trestných činov šírenia nebezpečnej ľudskej nákazlivej choroby podľa § 172, ohrozovania zdravia závadnými potravinami a inými predmetmi podľa § 177, brania rukojemníka podľa § 194, nevyplatenia mzdy a odstupného podľa § 223, legalizácie príjmu z trestnej činnosti podľa § 242, § 243, porušovania povinnosti pri správe cudzieho majetku podľa § 247, porušovania predpisov o obehu tovaru v styku s cudzinou podľa § 263, porušovania predpisov o nakladaní s kontrolovaným tovarom a technológiami podľa § 264, § 265, § 266, ohrozenia devízového hospodárstva podľa § 267, skresľovania údajov hospodárskej a obchodnej evidencie podľa § 269, poškodzovania finančných záujmov Európskych spoločenstiev podľa § 272, ohrozenia obchodného, bankového, poštového, telekomunikačného a daňového tajomstva podľa § 273, skrátenia dane a poistného podľa § 285, neodvedenie dane a poistného podľa § 286, všeobecného ohrozenia podľa § 293, poškodzovania a ohrozovania prevádzky všeobecne prospešného zariadenia podľa § 295, ohrozenia a poškodenia životného prostredia podľa § 309, § 310, vlastizrady podľa § 320, úkladov proti Slovenskej republike podľa § 321, teroru podľa § 322, § 323, záškodníctva podľa § 324, § 325, sabotáže podľa § 326, vyzvedačstva podľa § 327, ohrozenia utajovanej skutočnosti podľa § 328, § 329, vzbury väzňov podľa § 367, ohrozenia dôvernej skutočnosti a vyhradenej skutočnosti podľa § 362, šírenia poplašnej správy podľa § 370, § 371, genocídia podľa § 426, terorizmu podľa § 427, neľudskosti podľa § 433 a používania zakázaného bojového prostriedku a nedovoleného vedenia boja podľa § 434 zaniká, ak páchateľ dobrovoľne 
a)	škodlivý následok trestného činu zamedzil alebo napravil, alebo 
b)	urobil o trestnom čine oznámenie v čase, keď sa škodlivému následku trestného činu mohlo ešte zabrániť; oznámenie treba urobiť orgánu činnému v trestnom konaní alebo Policajnému zboru, vojak môže toto oznámenie urobiť aj svojmu nadriadenému alebo služobnému orgánu a osoba vo výkone trestu odňatia slobody alebo vo výkone väzby aj príslušníkovi Zboru väzenskej a justičnej stráže.

§ 86

Trestnosť trestného činu zaniká aj vtedy, ak ide o trestný čin 
a)	zanedbania povinnej výživy podľa § 216, ak trestný čin nemal trvalo nepriaznivé následky a páchateľ svoju povinnosť dodatočne splnil skôr, než sa súd odobral na záverečnú poradu,
b)	zanedbania povinnej výživy podľa § 216, ak úrad práce, sociálnych vecí a rodiny poskytol oprávnenému náhradné výživné podľa osobitého predpisu v plnej výške podľa rozhodnutia súdu o výživnom, ak trestný čin nemal trvalo nepriaznivé následky a páchateľ úradu práce, sociálnych vecí a rodiny uhradil náhradu za poskytnuté náhradné výživné, skôr než sa súd odobral na záverečnú poradu,
c)	neodvedenia dane a poistného podľa § 286 alebo nezaplatenia dane podľa § 287, ak splatná daň a jej príslušenstvo alebo poistné boli dodatočne zaplatené najneskôr v nasledujúci deň po dni, keď sa páchateľ po skončení jeho vyšetrovania mohol oboznámiť s jeho výsledkami,
d)	založenia, zosnovania a podporovania zločineckej skupiny podľa § 305 alebo založenia, zosnovania a podporovania teroristickej skupiny podľa § 306, ak páchateľ urobil dobrovoľne oznámenie orgánu činnému v trestnom konaní alebo Policajnému zboru o zločineckej skupine alebo teroristickej skupine a jej činnosti v čase, keď nebezpečenstvo, ktoré hrozilo z jej ďalšej činnosti, sa mohlo ešte odstrániť; vojak môže toto oznámenie urobiť aj svojmu nadriadenému alebo služobnému orgánu a osoba vo výkone trestu odňatia slobody alebo vo výkone väzby aj príslušníkovi Zboru väzenskej a justičnej stráže,
e)	podplácania podľa § 341, § 342, § 343 alebo § 344 a nepriamej korupcie podľa § 345 ods. 2, ak páchateľ úplatok poskytol alebo sľúbil len preto, že bol o to požiadaný, a urobil o tom dobrovoľne bez odkladu oznámenie orgánu činnému v trestnom konaní alebo Policajnému zboru; vojak môže toto oznámenie urobiť aj svojmu nadriadenému alebo služobnému orgánu a osoba vo výkone trestu odňatia slobody alebo vo výkone väzby aj príslušníkovi Zboru väzenskej a justičnej stráže.

Premlčanie trestného stíhania
§ 87

(1) Trestnosť činu zaniká uplynutím premlčacej doby, ktorá je 
a)	tridsať rokov, ak ide o zločin, za ktorý tento zákon  dovoľuje uložiť trest odňatia slobody na doživotie,
b)	dvadsať rokov, ak ide o zločin, za ktorý tento zákon v osobitnej časti dovoľuje uložiť trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej desať rokov, 
c)	desať rokov, ak ide o ostatné zločiny, 
d)	päť rokov, ak ide o prečin, za ktorý tento zákon v osobitnej časti dovoľuje uložiť trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej tri roky, 
e)	tri roky pri ostatných prečinoch. 
(2) Do premlčacej doby sa nezapočítava 
a)	doba, po ktorú nebolo možné páchateľa postaviť pred súd pre zákonnú prekážku, 
b)	doba, po ktorú sa páchateľ zdržiaval v cudzine s úmyslom vyhnúť sa trestnému stíhaniu, 
c)	skúšobná doba podmienečného zastavenia trestného stíhania,
d)	doba, po ktorú bolo dočasne odložené vznesenie obvinenia, alebo
e)	doba, po ktorú bolo prerušené trestné stíhanie.
(3) Premlčanie trestného stíhania sa prerušuje
a)	vznesením obvinenia pre trestný čin, o ktorého premlčanie ide, ako aj po ňom nasledujúcimi úkonmi orgánu činného v trestnom konaní, sudcu pre prípravné konanie alebo súdu smerujúcimi k trestnému stíhaniu páchateľa, alebo
b)	ak páchateľ spáchal v premlčacej dobe úmyselný trestný čin.
(4) Prerušením premlčania sa začína nová premlčacia doba.

§ 88

	Uplynutím premlčacej doby nezaniká trestnosť trestných činov uvedených v XII. hlave osobitnej časti tohto zákona okrem trestného činu podpory a propagácie skupín smerujúcich k potlačeniu základných práv a slobôd podľa § 430 a § 431 a  trestného činu podnecovania k národnostnej, rasovej alebo etnickej nenávisti podľa § 432. 

§ 89
Odpustenie alebo zmiernenie trestu

(1) Trest sa nevykoná, ak ho prezident Slovenskej republiky na základe svojho práva odpúšťať tresty odsúdenému odpustil. To sa však nevzťahuje na iné tresty, ak boli páchateľovi uložené popri sebe a ostali rozhodnutím prezidenta Slovenskej republiky nedotknuté.
(2) Ak prezident Slovenskej republiky na základe svojho práva zmierňovať tresty odsúdenému trest zmiernil, vykoná sa takto zmiernený trest. To sa však nevzťahuje na iné tresty, ak boli páchateľovi uložené popri sebe a ostali rozhodnutím prezidenta Slovenskej republiky nedotknuté.

Premlčanie výkonu trestu

§ 90

(1) Uložený trest nemožno vykonať po uplynutí premlčacej doby, ktorá je
a)	dvadsať rokov, ak ide o odsúdenie na trest odňatia slobody na doživotie,
b)	pätnásť rokov, ak ide o odsúdenie na trest odňatia slobody prevyšujúci desať rokov,
c)	desať rokov, ak ide o odsúdenie na trest odňatia slobody najmenej na päť rokov,
d)	päť rokov pri odsúdení na iný trest. 
(2) 	Premlčacia doba sa začína právoplatnosťou rozsudku a pri podmienečnom odsúdení, podmienečnom odsúdení s dohľadom, podmienečnom prepustení alebo podmienečnom prepustení s dohľadom právoplatnosťou rozhodnutia o tom, že sa trest vykoná.
(3) 	Do premlčacej doby sa nezapočítava doba, po ktorú nebolo možné trest vykonať preto, že sa odsúdený zdržiaval  v cudzine s úmyslom vyhnúť sa trestu, alebo bol na ňom vykonávaný trest odňatia slobody. 
(4) 	Premlčanie výkonu trestu sa prerušuje, ak
a)	súd urobil opatrenie smerujúce k výkonu trestu, o ktorého premlčanie ide, alebo 
b)	odsúdený spáchal v premlčacej dobe úmyselný trestný čin.
(5) Prerušením premlčania sa začína nová premlčacia doba.

§ 91

	Výkon trestu uloženého pre trestné činy uvedené v XII. hlave osobitnej časti tohto zákona sa nepremlčuje okrem trestného činu podpory a propagácie skupín smerujúcich k potlačeniu základných práv a slobôd podľa § 430 a § 431 a  trestného činu podnecovaniu k národnostnej, rasovej alebo etnickej nenávisti podľa § 432. 

Zahladenie odsúdenia
§ 92

 (1) Súd môže zahladiť odsúdenie, ak odsúdený viedol po výkone alebo odpustení trestu, alebo po premlčaní jeho výkonu riadny život nepretržite po dobu najmenej 
a)	desať rokov, ak ide o odsúdenie na trest odňatia slobody prevyšujúci päť rokov,
b)	päť rokov, ak ide o odsúdenie na trest odňatia slobody prevyšujúci jeden rok, 
c)	tri roky, ak ide o odsúdenie na trest odňatia slobody neprevyšujúci jeden rok.
(2) Ak ide o odsúdenie na tresty uvedené v § 32 písm. b) až k), k zahladeniu dochádza  ich vykonaním.
(3) Ak odsúdený preukázal po výkone alebo odpustení trestu alebo premlčaní jeho výkonu svojím vzorným správaním, že sa napravil, môže súd zahladiť odsúdenie na žiadosť odsúdeného i pred uplynutím doby uvedenej v odseku 1. 
(4) Doba uvedená v odseku 1 sa v prípade, že sa u podmienečne prepusteného a podmienečne prepusteného s dohľadom má za to, že trest bol vykonaný dňom, keď odsúdený bol podmienečne prepustený, spravuje dĺžkou skutočného výkonu trestu. Ak bol trest zmiernený rozhodnutím prezidenta Slovenskej republiky, spravuje sa dĺžkou trestu takto zmierneného. 
(5) Odsúdenie sa zahladzuje, ak to nariadi prezident Slovenskej republiky na základe svojho práva zahládzať odsúdenie formou milosti alebo amnestie. 

§ 93

(1) Ak bolo odsúdenie zahladené, hľadí sa na páchateľa, ako keby nebol odsúdený.
(2) Ak sa páchateľovi uložilo viac trestov popri sebe, nemožno odsúdenie zahladiť, kým neuplynie doba na zahladenie trestu odňatia slobody podľa § 92 ods. 1, ak bol uložený. 

ŠTVRTÁ HLAVA

OSOBITNÉ USTANOVENIA O STÍHANÍ MLADISTVÝCH

P r v ý  d i e l

Trestná zodpovednosť

§ 94
Všeobecné ustanovenie

	(1) Osoba, ktorá v čase spáchania trestného činu dovŕšila štrnásty rok a neprekročila osemnásty rok svojho veku, sa považuje za mladistvú.
  (2) Ak táto hlava neobsahuje osobitné ustanovenia, použijú sa na mladistvého ostatné ustanovenia tohto zákona.

 § 95
Trestná zodpovednosť

	(1) Mladistvý mladší ako pätnásť rokov, ktorý v čase spáchania činu nedosiahol takú úroveň rozumovej a mravnej vyspelosti, aby mohol rozpoznať jeho protiprávnosť alebo ovládať svoje konanie, nie je za tento čin trestne zodpovedný. 
(2) Prečin, ktorého znaky sú uvedené v tomto zákone, nie je trestným činom, ak ho spáchal mladistvý a ak je jeho závažnosť malá. 

D r u h ý   d i e l

Zánik trestnosti

§ 96
Premlčanie trestného stíhania

(1) Trestnosť činu zaniká uplynutím premlčacej doby, ktorá je 
a)	desať rokov, ak ide o trestný čin, za ktorý tento zákon ustanovuje trest odňatia slobody na doživotie,
b)	päť rokov, ak je horná hranica sadzby trestu odňatia slobody najmenej desať rokov, 
c)	tri roky pri ostatných trestných činoch.
 (2) Uplynutím premlčacej doby nezaniká trestnosť tých trestných činov, kde to ustanovuje tento zákon.

T r e t í   d i e l

Ukladanie sankcií a výchovných opatrení mladistvému

§ 97
Účel sankcií a výchovných opatrení

	(1) Účelom trestu u mladistvého je predovšetkým vychovať ho na riadneho občana, pričom trest má zároveň pôsobiť na predchádzanie protiprávnych činov a primerane chrániť aj spoločnosť; uložený trest má súčasne viesť k obnoveniu narušených sociálnych vzťahov a k začleneniu mladistvého do rodinného a sociálneho prostredia. 
	(2) Účelom ochranného opatrenia a výchovného opatrenia u mladistvého je kladne ovplyvniť duševný, mravný a sociálny vývoj mladistvého so zreteľom na dosiahnutý stupeň jeho rozumového a mravného vývoja, na jeho osobné vlastnosti, rodinnú výchovu a prostredie, z ktorého pochádza, a tým mladistvého zároveň chrániť pred škodlivými vplyvmi a spoločnosť pred páchaním trestnej činnosti. 
(3) Pri ukladaní trestu, ochranného opatrenia alebo výchovného opatrenia treba prihliadať na osobnosť mladistvého, jeho vek,  rozumovú a mravnú vyspelosť, zdravotný stav, na jeho osobné, rodinné a sociálne pomery, pričom musia byť primerané povahe a závažnosti spáchaného činu a majú viesť k začleneniu mladistvého do rodinného a sociálneho prostredia tak, aby  predchádzali protiprávnym činom.

Upustenie od potrestania
§ 98 

 Súd  môže  upustiť od potrestania mladistvého, ktorý spáchal prečin, jeho spáchanie ľutuje a prejavuje účinnú snahu po náprave, ak
a)	vzhľadom na povahu spáchaného činu a na doterajší život mladistvého možno dôvodne očakávať, že už prejednanie veci pred súdom postačí na jeho nápravu alebo
b)	súd prijme záruku za nápravu mladistvého a má za to, že vzhľadom na výchovný vplyv toho, kto záruku ponúkol, povahu spáchaného činu a osobu mladistvého sa uloženie trestu nejaví nevyhnutné. 

§ 99

	Súd môže upustiť od potrestania mladistvého za prečin aj vtedy, ak
a)	mladistvý spáchal čin v stave, ktorý bol vyvolaný duševnou poruchou, a súd má za to, že ochranné liečenie, ktoré zároveň ukladá, zaistí nápravu mladistvého lepšie ako trest, alebo
b)	sa voči mladistvému vykonáva ochranné opatrenie alebo výchovné opatrenia a na dosiahnutie účelu zákona nie je potrebné uloženie trestu.

§ 100

	Ak súd upustil od potrestania, hľadí sa na mladistvého, ako keby nebol odsúdený.

§ 101
Podmienečné upustenie od potrestania

(1) Za podmienok uvedených v § 98 môže súd podmienečne upustiť od potrestania mladistvého, ak považuje za potrebné počas určenej doby sledovať správanie mladistvého.
(2) Pri podmienečnom upustení od potrestania alebo výchovného opatrenia súd určí skúšobnú dobu až na jeden rok. Zároveň môže mladistvému uložiť primerané obmedzenia a povinnosti uvedené v § 51 ods. 3 a 4 smerujúce k tomu, aby viedol riadny život; spravidla mu uloží, aby podľa svojich síl nahradil škodu, ktorú spôsobil.
(3) Súd môže vzhľadom na okolnosti prípadu a osobu mladistvého ponechať podmienečné upustenie od potrestania alebo výchovného opatrenia v platnosti napriek tomu, že mladistvý dal príčinu na uloženie trestu alebo výchovného opatrenia, a
a)	ustanoviť nad mladistvým probačný  dohľad, ak už nebol uložený,
b)	primerane predĺžiť skúšobnú dobu, nie však viac ako o jeden rok alebo
c)	ustanoviť výchovné opatrenia smerujúce k tomu, aby viedol riadny život.
		(4) Ak mladistvý, u ktorého bolo podmienečne upustené od potrestania alebo výchovného opatrenia, viedol v skúšobnej dobe riadny život a vyhovel uloženým podmienkam, vysloví súd, že sa osvedčil; inak rozhodne, a to prípadne už v priebehu skúšobnej doby o uložení trestu alebo výchovného opatrenia.	
(5) Ak súd do roka od uplynutia skúšobnej doby neurobil rozhodnutie podľa odseku 4 bez toho, že by na tom mal mladistvý vinu, má sa za to, že sa osvedčil.
(6) Ak sa vyslovilo, že sa mladistvý, u ktorého bolo podmienečne upustené od potrestania trestu alebo výchovného opatrenia, osvedčil, alebo ak sa má za to, že sa osvedčil, hľadí sa na neho, ako keby nebol odsúdený.

Š t v r t ý  d i e l 

Ochranná výchova

§ 102
Dôvody uloženia ochrannej výchovy

(1) Ak súd odsudzuje mladistvého, môže mu uložiť ochrannú výchovu, ak
a)	o výchovu mladistvého nie je náležite postarané a tento nedostatok nemožno odstrániť v rodine, v ktorej žije,
b)	doterajšia výchova mladistvého bola zanedbaná, alebo
c)	prostredie, v ktorom mladistvý žije, neposkytuje záruku jeho riadnej výchovy. 
(2) Ochrannú výchovu nemožno uložiť, ak ide o vojaka.

§ 103
Výkon ochrannej výchovy

(1)  Ochranná výchova sa vykonáva v osobitných  výchovných  zariadeniach  (ďalej len „ochranná ústavná výchova“) alebo sa môže vykonať aj v profesionálnej náhradnej rodine (ďalej „ochranná rodinná výchova“); ak to však vyžaduje zdravotný stav mladistvého, vykonáva sa prednostne v zariadení ústavnej zdravotnej starostlivosti.
(2) Ochranná výchova potrvá, kým to vyžaduje jej účel, najdlhšie však do dovŕšenia osemnásteho roku veku mladistvého; ak to vyžaduje záujem mladistvého, môže ju súd predĺžiť do dovŕšenia jeho devätnásteho roku.
(3)  Ak  nemožno ochrannú výchovu vykonať ihneď,  nariadi  súd  na dobu do  jej začiatku dohľad probačného a mediačného úradníka.
(4) Od  výkonu  ochrannej  výchovy  súd  upustí,  ak  zaniknú  pred  jej  začatím okolnosti, pre ktoré bola uložená.
(5) Ak prevýchova mladistvého pokročila do tej miery, že možno očakávať, že aj bez obmedzení, ktorým je podrobený vo výchovnom zariadení alebo v určenej rodine, bude sa riadne správať, avšak dosiaľ nepominuli všetky okolnosti, pre ktoré bola ochranná výchova uložená, môže súd podmienečne upustiť od ochrannej výchovy alebo mladistvého podmienečne umiestniť mimo výchovného zariadenia alebo náhradnej rodiny. Pritom môže mladistvému uložiť dohľad probačného a mediačného úradníka alebo iné výchovné opatrenie.
(6) Ak  mladistvý  nesplní  očakávanie,  že  bez  obmedzení,  ktorým  je podrobený v rámci určenej ochrannej výchovy sa bude riadne správať, súd podmienečné upustenie od ochrannej výchovy alebo podmienečné umiestnenie mimo výchovného zariadenia alebo určenej rodiny zruší a rozhodne, že sa vo výkone ochrannej výchovy pokračuje. 
 
Zmena spôsobu výkonu ochrannej výchovy
§ 104

(1) Ochranná ústavná výchova môže byť kedykoľvek zmenená na ochrannú rodinnú výchovu a naopak.
(2) Ak je to potrebné vzhľadom na účel ochrannej výchovy, môže byť zmenená aj fyzická osoba, ktorej bol mladistvý zverený do ochrannej rodinnej výchovy.

§ 105
	
Ak spáchala osoba, ktorá dovŕšila dvanásty rok svojho veku a je mladšia ako štrnásť rokov, niektorý čin, za ktorý tento zákon  dovoľuje uložiť trest odňatia slobody na doživotie, súd jej uloží v občianskoprávnom konaní ochrannú výchovu aj na návrh prokurátora; súd tak môže urobiť aj vtedy, keď je to potrebné na zabezpečenie riadnej výchovy osoby mladšej ako štrnásť rokov, ktorá spáchala čin, ktorý by inak bol trestným činom.

P i a t y  d i e l

Výchovné opatrenia

§ 106
                                     Druhy výchovných opatrení a ich ukladanie

(1) Pri upustení od uloženia trestu alebo Pri podmienečnom upustení od uloženia trestu alebo v prípravnom konaní môžu byť na dosiahnutie účelu zákona uložené mladistvému výchovné opatrenia. 
(2) Výchovné opatrenia sú
a)	probačný  dohľad,
b)	výchovné povinnosti a obmedzenia,
c)	napomenutie s výstrahou.
	(3) Výchovné opatrenia môže ukladať súd a v prípravnom konaní so súhlasom osoby, proti ktorej sa konanie vedie, aj prokurátor. Mladistvý môže kedykoľvek v priebehu trestného stíhania až do skončenia prípravného konania svoj súhlas odvolať písomným vyhlásením adresovaným prokurátorovi; výkon výchovného opatrenia sa tým končí.
	(4) V prípade, ak sa preukáže, že úplné alebo včasné plnenie výchovného opatrenia je pre mladistvého nemožné alebo ho z iných vážnych dôvodov nemôže splniť alebo zavinene neplní, súd a v prípravnom konaní prokurátor uložené výchovné opatrenie zruší alebo zmení.

§ 107
Výchovné povinnosti a obmedzenia
	
(1) Súd a v prípravnom konaní prokurátor môže mladistvému uložiť výchovné povinnosti a obmedzenia, najmä aby
a)	býval s rodičom alebo s iným dospelým, ktorý je zodpovedný za jeho výchovu,
b)	usiloval sa o vyrovnanie s poškodeným,
c)	nahradil podľa svojich síl škodu spôsobenú trestným činom alebo inak prispel  k odstráneniu následku trestného činu,
d)	vykonal bezplatne vo voľnom čase spoločensky prospešnú činnosť,
e)	sa  podrobil liečeniu škodlivej závislosti, 
f)	sa podrobil vo svojom voľnom čase programu sociálneho výcviku, psychologickému poradenstvu, psychoterapeutickému, vzdelávaciemu, doškoľovaciemu,  rekvalifikač-nému alebo inému vhodnému programu na rozvíjanie jeho sociálnych zručností a osobnosti mladistvého, ktorý nie je probačným programom. 
(2) Vykonanie spoločensky prospešnej činnosti určitého druhu môže byť mladistvému uložené len tak, aby nenarušilo jeho prípravu na budúce povolanie, predovšetkým plnenie povinností súvisiacich so vzdelávacím programom školy, alebo výkon povolania alebo zamestnania, pričom môže ísť najviac o štyri hodiny denne, osemnásť hodín týždne, celkovo šesťdesiat hodín.

§ 108
 Napomenutie s výstrahou

	 Napomenutím s výstrahou súd a v prípravnom konaní prokurátor dôrazne vytkne mladistvému v prítomnosti jeho zákonného zástupcu protiprávnosť jeho činu a upozorní ho na sankcie, ktoré mu hrozia podľa tohto zákona, ak by v budúcnosti spáchal trestnú činnosť.

Š i e s t y   d i e l

Tresty 

§ 109
Druhy  trestov

Mladistvému môže súd uložiť len
a)	trest povinnej práce,
b)	peňažný trest,
c)	trest prepadnutia veci,
d)	trest zákazu činnosti,
e)	trest vyhostenia, 
f)	trest odňatia slobody. 

§ 110
Ukladanie trestu

	(1) Pri výmere trestu prihliadne súd ako na poľahčujúcu okolnosť aj na to, ako mladistvý splnil uložené výchovné povinnosti uvedené v § 107.
(2) Ak súd ukladá úhrnný trest alebo súhrnný trest páchateľovi, ktorý spáchal trestné činy jednak predtým, než prekročil osemnásty rok svojho veku, jednak po tom, čo tento rok dovŕšil, postupuje podľa § 41 a § 42, pričom sa hranice trestných sadzieb pri trestných činoch spáchaných predtým, než prekročil osemnásty rok, posudzujú podľa § 117.

§ 111
Trest povinnej práce

	Pri uložení trestu povinnej práce nesmie horná hranica tohto trestu prevyšovať polovicu hornej hranice trestnej sadzby ustanovenej zákonom. Trest povinnej práce nesmie vzhľadom na svoju povahu alebo okolnosti, za ktorých sa vykonáva, ohrozovať zdravie, bezpečnosť alebo mravný vývoj mladistvých.

§ 112
Trest zákazu činnosti

	 Zákaz činnosti môže súd uložiť mladistvému len vtedy, ak to nie je na prekážku príprave na jeho povolanie, pričom horná hranica tohto trestu nesmie prekročiť päť rokov.
	
§ 113
Trest vyhostenia

Vyhostenie môže súd uložiť mladistvému iba za podmienok ustanovených týmto zákonom, a to vo výmere od jedného roka do piatich rokov. Prihliadne pritom aj na rodinné a osobné pomery mladistvého, majúc na zreteli, aby mladistvý týmto trestom nebol vydaný do nebezpečenstva spustnutia. 

§  114
Peňažný trest

	(1) Peňažný trest vo výmere od 1 000 do 500 000 Sk môže uložiť súd pri splnení podmienok ustanovených týmto zákonom, ak je mladistvý zárobkovo činný alebo jeho majetkové pomery uloženie tohto trestu umožňujú.
	(2) Ak súd ukladá mladistvému peňažný trest, určí pre prípad, že by jeho výkon mohol byť v ustanovenej lehote úmyselne zmarený, náhradný trest odňatia slobody až na jeden rok. Náhradný trest odňatia slobody nesmie však ani spolu s uloženým trestom odňatia slobody presahovať hornú hranicu trestnej sadzby zníženej podľa § 117 ods. 1.
	(3) Po právoplatnosti rozhodnutia, ktorým bol mladistvému uložený peňažný trest, môže súd rozhodnúť po vyjadrení mladistvého, že jeho zaplatenie alebo nevykonaný zvyšok sa nahradí tým, že mladistvý odsúdený vykoná všeobecne prospešnú činnosť v rámci probačného programu. 

§ 115 
Podmienečný odklad výkonu peňažného trestu 

(1)	Súd môže podmienečne odložiť výkon peňažného trestu, ak
a)	vzhľadom na osobu mladistvého, najmä s prihliadnutím na jeho doterajší život a prostredie, v ktorom žije a pracuje, a na okolnosti prípadu, má za to, že účel trestu sa dosiahne aj bez jeho výkonu, alebo
b)	prijme záruku za nápravu mladistvého a ak vzhľadom na výchovný vplyv toho, kto záruku ponúkol, má za to, že účel trestu sa dosiahne aj bez jeho výkonu.
	(2) Povolenie podmienečného odkladu peňažného trestu sa netýka výkonu ostatných trestov uložených popri peňažnom treste, ak súd nerozhodol inak.

§ 116 
Skúšobná doba 

	(1) Pri podmienečnom odložení výkonu peňažného trestu súd určí skúšobnú dobu až na tri roky; skúšobná doba začína plynúť dňom nasledujúcim po dni nadobudnutia právoplatnosti rozsudku. 
	(2) Doba, počas ktorej podmienečne odsúdený viedol v skúšobnej dobe riadny život a vyhovel uloženým podmienkam, sa započítava do skúšobnej doby novo určenej pri podmienečnom odsúdení pre ten istý skutok alebo do skúšobnej doby určenej pri uložení úhrnného trestu alebo súhrnného trestu.
(3) Na rozhodovanie o osvedčení v skúšobnej dobe sa použijú ustanovenia o podmienečnom odsúdení.  

§ 117
Trest odňatia slobody

	(1) Trestné sadzby odňatia slobody ustanovené v tomto zákone sa u mladistvých znižujú na polovicu; horná hranica zníženej trestnej sadzby nesmie prevyšovať sedem rokov a dolná hranica zníženej trestnej sadzby dva roky.
	(2) Nepodmienečný trest odňatia slobody môže súd mladistvému uložiť len za podmienky, že by vzhľadom na okolnosti prípadu, osobu mladistvého alebo vzhľadom na predtým uložené opatrenia, uloženie iného trestu zjavne neviedlo k dosiahnutiu účelu trestu podľa tohto zákona.
(3) V prípade, ak mladistvý spáchal obzvlášť závažný zločin a miera závažnosti takého obzvlášť závažného zločinu pre spoločnosť je vzhľadom na zavrhnutiahodný spôsob vykonania činu alebo vzhľadom na zavrhnutiahodnú pohnútku alebo vzhľadom na ťažký a ťažko napraviteľný následok mimoriadne vysoká, môže súd uložiť trest odňatia slobody na päť rokov až pätnásť rokov, ak má za to, že trest uvedený v odseku 1 na dosiahnutie účelu nepostačuje.
(4) Trest odňatia slobody na doživotie môže súd mladistvému uložiť iba za trestný čin, za ktorý to tento zákon v osobitnej časti dovoľuje, a ak uloženie takého trestu vyžaduje účinná ochrana spoločnosti; trest odňatia slobody na doživotie neuloží, ak je nádej, že  mladistvého možno napraviť trestom odňatia slobody od 15 rokov do 25 rokov.
(4) Trest odňatia slobody sa u osôb, ktoré neprekročili osemnásty rok svojho veku, vykonáva v ústavoch na výkon trestu pre mladistvých.
(5) Súd môže rozhodnúť, že v ústave na výkon trestu pre mladistvých sa vykoná trest aj u mladistvého, ktorý už prekročil osemnásty rok svojho veku; pritom prihliadne najmä na dĺžku trestu a na stupeň a povahu narušenia mladistvého.
	
§ 118
Mimoriadne zníženie trestu odňatia slobody
	
(1) Ak súd zistí splnenie podmienok § 39 ods. 1 alebo 2 na mimoriadne zníženie trestu odňatia slobody pod dolnú hranicu trestnej sadzby, nie je u mladistvého viazaný obmedzeniami podľa § 39 ods. 3.
	(2) Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak ide o trestný čin, za ktorý je možné podľa  tohto zákona uložiť trest odňatia slobody na doživotie.

§ 119
Podmienečný odklad výkonu trestu a podmienečný odklad výkonu trestu s probačným  dohľadom
	
(1) Ak súd mladistvému výkon trestu odňatia slobody podmienečne odloží na skúšobnú dobu alebo mu trest odňatia slobody podmienečne odloží na skúšobnú dobu s probačným dohľadom, zároveň určí skúšobnú dobu na jeden rok až tri roky. 
	(2) Súd môže vzhľadom na okolnosti prípadu a osobu mladistvého ponechať podmienečný odklad výkonu trestu alebo podmienečný odklad výkonu trestu s probačným  dohľadom v platnosti napriek tomu, že mladistvý dal príčinu na nariadenie výkonu trestu odňatia slobody, a
a)	určiť nad mladistvým probačný dohľad, ak už nebol uložený,
b)	primerane predĺžiť skúšobnú dobu, nie však viac ako o dva roky, pričom nesmie prekročiť hornú hranicu skúšobnej doby v trvaní piatich rokov, alebo
c)	uložiť ďalšie výchovné opatrenie uvedené v § 106 ods. 2 smerujúce k tomu, aby viedol riadny život. 

§ 120
Premlčanie výkonu trestu
	
(1) Uložený trest nemožno vykonať po uplynutí premlčacej doby, ktorá je
a) pätnásť rokov, ak bol uložený trest odňatia slobody podľa § 117 ods. 4, 
b) desať rokov, ak bol uložený trest odňatia slobody  podľa § 117 ods. 3, alebo 
c) tri roky pri ostatných trestných činoch.
(2) Výkon trestu uloženého za trestné činy uvedené v XII. hlave sa ani u mladistvého nepremlčuje okrem trestného činu podpory a propagácie skupín smerujúcich k potlačeniu základných práv a slobôd podľa § 430 a § 431 a  trestného činu podnecovania k národnostnej, rasovej alebo etnickej nenávisti podľa § 432.

§ 121
Zahladenie odsúdenia
	
(1) Na mladistvého, ktorému bol uložený alebo rozhodnutím prezidenta Slovenskej republiky zmiernený alebo odpustený trest odňatia slobody v dĺžke neprevyšujúcej jeden rok, sa hľadí, ako keby nebol odsúdený, dňom výkonu tohto trestu alebo dňom, keď bolo právoplatne od takého trestu alebo jeho zvyšku upustené.
	(2) O tom, či sa odsúdenie mladistvého na trest odňatia slobody, na ktoré sa nevzťahuje odsek 1, zahladzuje, rozhodne súd, prihliadajúc na správanie mladistvého vo výkone trestu odňatia slobody, po výkone tohto trestu. Ak bol trest podľa rozhodnutia prezidenta Slovenskej republiky zmiernený, súd takto postupuje po tom, keď bol mladistvý po výkone zmierneného trestu prepustený na slobodu.
	(3) Ak súd vyslovil, že sa mladistvý podmienečne odsúdený na trest odňatia slobody, podmienečne odsúdený na trest odňatia slobody s probačným  dohľadom alebo podmienečne prepustený z výkonu trestu odňatia slobody osvedčil, hľadí sa na neho, akoby nebol odsúdený.
	(4) Na mladistvého, ktorému bol uložený peňažný trest, sa hľadí, ako keby nebol odsúdený, len čo bol trest vykonaný alebo sa od výkonu trestu alebo jeho zvyšku právoplatne upustilo.
	(5) Na mladistvého, ktorému bol uložený trest prepadnutia veci, sa hľadí, ako keby  nebol odsúdený, len čo bol trest vykonaný.
	(6) Na mladistvého, ktorému bol uložený trest povinnej práce alebo trest zákazu činnosti, sa hľadí, ako keby nebol odsúdený, len čo bol trest vykonaný alebo sa od jeho výkonu alebo od jeho zvyšku právoplatne upustilo.
(7) Na mladistvého, ktorému bol uložený trest vyhostenia, sa hľadí, ako keby nebol odsúdený, len čo uplynie doba, na ktorú bol uložený, ak trest riadne vykonal.

Alternatíva I.
PIATA HLAVA

Trestná zodpovednosť právnických osôb

Všeobecné ustanovenia

§ 122

(1) Za podmienok ustanovených v tejto hlave je trestne zodpovedná aj právnická osoba alebo jej právny nástupca, ak štatutárny orgán alebo jeho člen, dozorný orgán alebo jeho člen alebo iná osoba oprávnená konať alebo rozhodovať za právnickú osobu vedel alebo mohol vedieť, že právnická osoba spáchala čin, ktorý vykazuje znaky trestného činu. 
(2) Trestná zodpovednosť právnických osôb sa nevzťahuje na štát a štátne orgány vrátane Národnej banky Slovenska.
(3) Trestná zodpovednosť právnickej osoby sa posudzuje podľa tohto zákona vtedy, ak
a)	trestný čin bol spáchaný na území Slovenskej republiky,
b)	trestný čin spáchala mimo územia Slovenskej republiky právnická osoba majúca sídlo v Slovenskej republike alebo právnická osoba, ktorá má na území Slovenskej republiky podnik alebo organizačnú zložku.
(4)  Podľa tohto zákona sa posudzuje trestnosť činu, ktorý spáchala mimo územia Slovenskej republiky právnická osoba, ktorá nemá sídlo v Slovenskej republike, ani nemá na území Slovenskej republiky podnik, ani organizačnú zložku, ak tak ustanovuje medzinárodná zmluva, ktorá bola ratifikovaná a vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, ktorou je Slovenská republika viazaná. 
(5) Ak táto hlava neobsahuje osobitné ustanovenia, použijú sa primerane ustanovenia všeobecnej časti tohto zákona. Ak sa v tejto súvislosti hovorí o osobe, rozumie sa tým tiež právnická osoba.

§ 123

(1) Trestný čin je spáchaný právnickou osobou, ak za účelom získania prospechu alebo inej výhody pre právnickú osobu konal pri jej činnosti v rozpore so všeobecne záväzným právnym predpisom
a) jej štatutárny orgán alebo jeho člen, 
b) jej dozorný orgán alebo jeho člen, alebo
c) iná osoba oprávnená konať alebo rozhodovať za právnickú osobu.
(2) Trestný čin je spáchaný právnickou osobou aj vtedy, ak osoba uvedená v odseku 1 nedostatočným dohľadom alebo kontrolou umožnila spáchať trestný čin fyzickou osobou, ktorá konala v rámci oprávnení, ktoré jej boli zverené právnickou osobou.
(3) Trestná zodpovednosť právnickej osoby nevylučuje trestnú zodpovednosť fyzickej osoby.
(4) Právnické osoby sú trestne zodpovedné za trestné činy uvedené v
a)	II. hlave – nedovolená výroba omamných a psychotropných látok, jedov alebo prekurzorov, ich držanie a obchodovanie s nimi podľa § 181 a § 182, obchodovanie s ľuďmi podľa § 188, obchodovanie  s deťmi podľa § 189 a § 190,
b)	IV. hlave – neoprávnené vyrobenie a používanie elektronického platobného prostriedku a inej platobnej karty podľa § 228, neoprávnené obohatenie podľa § 235, podielnictvo podľa § 240, legalizácia príjmu z trestnej činnosti podľa § 242 a § 243, poškodzovanie a zneužitie záznamu na nosiči informácií podľa § 256,
c)	V. hlave – poškodzovanie finančných záujmov Európskych spoločenstiev podľa § 270 a § 271, falšovanie, pozmeňovanie a neoprávnená výroba peňazí a cenných papierov podľa § 279, uvádzanie falšovaných, pozmenených a neoprávnene vyrobených peňazí a cenných papierov podľa § 280, výroba a držanie falšovateľského náčinia podľa § 281, porušovanie práv k ochrannej známke, označeniu pôvodu výrobku a obchodnému menu podľa § 290, porušovanie priemyselných práv podľa § 291, porušovanie autorského práva podľa § 292,
d)	VI. hlave – všeobecné ohrozenie podľa § 293, nedovolené ozbrojovanie a obchodovanie so zbraňami podľa § 303 a § 304, založenie, zosnovanie a podporovanie zločineckej skupiny podľa § 305, založenie, zosnovanie a podporovanie teroristickej skupiny podľa § 306, nedovolená výroba a držanie jadrových materiálov, rádioaktívnych látok a vysoko rizikových chemických látok podľa § 307 a § 308, ohrozenie a poškodenie životného prostredia podľa § 309, neoprávnené nakladanie s odpadmi podľa § 311, porušovanie ochrany vôd a ovzdušia podľa § 312, porušovanie ochrany rastlín a živočíchov podľa § 314, únik organizmov podľa § 318,
e)	VIII. hlave – prijímanie úplatku podľa § 337, § 338, § 339 a § 340, podplácanie podľa § 341, § 342, § 343 a § 344, nepriama korupcia podľa § 345, marenie spravodlivosti podľa § 353, prevádzačstvo podľa § 364 a § 365,
f)	IX. hlave – kupliarstvo podľa § 376, výroba detskej pornografie podľa § 377, rozširovanie detskej pornografie podľa § 378, prechovávanie detskej pornografie podľa § 379,
g)	XII. hlave – terorizmus podľa § 427.

§ 124
Druhy trestov a ochranných opatrení

(1) Za spáchaný trestný čin môže súd uložiť právnickej osobe len tieto tresty
a) peňažný trest,
b) trest zrušenia právnickej osoby,
c) trest prepadnutia majetku,
d) trest prepadnutia veci,
e) trest zákazu vymedzenej činnosti,
f) trest zákazu alebo obmedzenia prijímať verejné dotácie alebo subvencie, alebo 
g) trest zákazu účasti vo verejnom obstarávaní.
(2) Za spáchaný trestný čin môže súd uložiť právnickej osobe len tieto ochranné opatrenia
a)	zhabanie veci,
b)	súdny dohľad nad činnosťou právnickej osoby.

§ 125
Ukladanie a výkon jednotlivých trestov a ochranných opatrení právnickým osobám

(1) Všeobecné zásady pre ukladanie trestov a ochranných opatrení sa primerane použijú aj pri ukladaní trestov a ochranných opatrení právnickým osobám.
(2) Trest prepadnutia majetku alebo jeho časti môže súd uložiť právnickej osobe bez splnenia podmienok § 58, ak zistené skutočnosti nasvedčujú tomu, že majetok bol získaný trestnou činnosťou, a ak právnická osoba nevie preukázať jeho legálny pôvod. 
            (2) Tresty a ochranné opatrenia  uvedené v 
a)	§ 124 ods. 1 písm. b), c) a e) a § 124 ods. 2 písm. b) nemožno uložiť politickej strane alebo hnutiu alebo právnickej osobe, ktorá je zriadená zákonom,
b)	§ 124 ods. 1 písm. b), c), e), f) a g) a § 124 ods. 2 písm. b) nemožno uložiť mestskej časti, obci alebo vyššiemu územnému celku.

§ 126
Peňažný trest

(1) Právnickej osobe môže súd uložiť peňažný trest od 50 000 Sk do 500 000 000 Sk pri hornej hranici zákonom ustanovenej trestnej sadzby odňatia slobody za trestný čin, za ktorý je odsúdená, takto:
a)	do 3 rokov od 50 000 Sk do 10 000 000 Sk,
b)	do 5 rokov od 500 000 Sk do 50 000 000 Sk,
c)	do 10 rokov od 10 000 000 Sk do 100 000 000 Sk,
d)	do 15 rokov od 20 000 000 Sk do 200 000 000 Sk,
e)	nad 15 rokov od 30 000 000 Sk do 500 000 000 Sk.
(2) Ak právnická osoba opätovne spácha trestný čin, hoci už bola pre taký alebo iný závažnejší trestný čin v posledných troch rokoch potrestaná, zvyšujú sa trestné sadzby uvedené v odseku 1 o jednu tretinu.

§ 127
Trest zrušenia právnickej osoby 

Súd môže zrušiť právnickú osobu s likvidáciou, ak ide o právnickú osobu, ktorá bola vytvorená na páchanie trestnej činnosti alebo ktorá bola odsúdená za trestný čin, na ktorý zákon ustanovuje trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby nad desať rokov. Likvidácia sa vykoná podľa osobitných predpisov.

§ 128
Trest zákazu vymedzenej činnosti

(1) Zákaz vymedzenej činnosti znamená trvalý alebo prechodný zákaz vykonávať podnikanie alebo určitý predmet podnikania alebo činnosť, na ktorú treba osobitné povolenie, alebo ktorej podmienky výkonu upravuje osobitný predpis.
(2) Prechodný zákaz vymedzenej činnosti môže súd uložiť na jeden rok až päť rokov.

§ 129
Trest zákazu alebo obmedzenie prijímať verejné dotácie alebo subvencie a trest zákazu účasti na  verejnom obstarávaní

(1) Zákaz alebo obmedzenie prijímať verejné dotácie alebo subvencie znamená, že právnická osoba sa počas doby určenej súdom nemôže uchádzať o verejnú dotáciu alebo subvenciu ani ju získať.
(2) Zákaz účasti na verejnom obstarávaní znamená, že právnická osoba sa počas doby určenej súdom nemôže zúčastniť na verejnom obstarávaní.
(3) Zákaz alebo obmedzenie uvedené v odseku 1 alebo 2 môže súd uložiť na jeden rok až päť rokov, a to aj popri inom treste.

§ 130
Súdny dohľad nad činnosťou právnickej osoby

(1) Súdny dohľad nad činnosťou právnickej osoby vykonáva súdom určený splnomocnenec, ktorý vo vymedzenom rozsahu kontroluje tú časť jej činnosti, v súvislosti s výkonom ktorej bol trestný čin spáchaný. Právnickej osobe môže súd pritom uložiť prijatie opatrení potrebných na nápravu.
(2) Súdny dohľad nad činnosťou právnickej osoby môže súd uložiť na dobu jeden rok až päť rokov.
(3) Určený splnomocnenec raz za pol roka predkladá súdu písomnú správu o plnení svojich úloh a o plnení opatrení uložených súdom. Na základe týchto správ môže súd po výkone polovice uloženého ochranného opatrenia rozhodnúť, že od výkonu jeho zvyšku upustí.

ALTERNATÍVA II
PIATA HLAVA sa vypustí z návrhu zákona.

ŠIESTA  HLAVA

VÝKLAD POJMOV

P r v ý  d i e l 

Všeobecné pojmy

§ 131
Trestný čin a spôsoby jeho spáchania 

 (1) Konaním sa rozumie aj opomenutie takého konania, na ktoré bol páchateľ podľa okolností a svojich pomerov povinný.
(2) Trestný čin je spáchaný verejne, ak je spáchaný
a) obsahom písomnosti alebo rozširovaním spisu, filmom, rozhlasom, televíziou, použitím počítačovej siete alebo iným obdobne účinným spôsobom, alebo
b) pred viac ako dvomi súčasne prítomnými osobami.
(3) Trestný čin je spáchaný so zbraňou, ak páchateľ alebo s jeho vedomím niektorý zo spolupáchateľov použije zbraň na útok, na prekonanie alebo zamedzenie odporu; zbraňou sa rozumie, ak z jednotlivého ustanovenia nevyplýva niečo iné, každá vec, ktorou možno urobiť útok proti telu dôraznejším. Trestný čin je spáchaný so zbraňou aj vtedy, ak páchateľ použije napodobeninu zbrane alebo ju má pri sebe s úmyslom, aby bola považovaná za pravú. 
(4) Trestný čin je spáchaný vlámaním, ak páchateľ vnikol do uzavretého priestoru  nedovoleným prekonaním uzamknutia alebo prekonaním inej zabezpečovacej prekážky       použitím sily alebo lsťou.
(5) Trestný čin je spáchaný v obydlí, ak je spáchaný v dome alebo byte iného alebo v iných priestoroch slúžiacich na bývanie, vrátane priestorov a pozemkov k nim patriacim, ak sú ako súčasť obydlia uzavreté.
(6) Trestný čin je spáchaný lsťou, ak bol spáchaný s využitím omylu, ktorý páchateľ vyvolal, alebo s použitím úskoku.
(7) Trestný čin je spáchaný násilím, ak páchateľ použije na jeho spáchanie fyzické násilie proti telesnej integrite inej osoby alebo ak je spáchaný na osobe, ktorú páchateľ uviedol do stavu bezbrannosti lsťou, alebo ak páchateľ použil násilie proti veci iného. 
(8) Trestný čin je spáchaný s použitím nátlaku vtedy, ak páchateľ použije na jeho spáchanie psychické násilie proti inému.
(9) Trestný čin je spáchaný opätovne, ak bol spáchaný po predchádzajúcom právoplatnom odsúdení za rovnaký trestný čin; to neplatí, ak sa na páchateľa hľadí, ako keby nebol odsúdený.
(10) Trestný čin je spáchaný opakovane, ak páchateľ postupne spáchal viac rovnakých trestných činov opakovanými samostatnými činmi, medzi ktorými nie je žiadna objektívna alebo subjektívna súvislosť, pričom trestnosť každého z nich sa posudzuje samostatne.
(11) Za pokračovací trestný čin sa považuje, ak páchateľ pokračoval v páchaní toho istého trestného činu. Trestnosť všetkých čiastkových útokov sa posudzuje ako jeden trestný čin, ak všetky čiastkové útoky toho istého páchateľa spája objektívna súvislosť v čase, spôsobe ich páchania a v predmete útoku, ako aj subjektívna súvislosť, najmä jednotiaci zámer páchateľa spáchať uvedený trestný čin; to neplatí vo vzťahu k čiastkovým útokom spáchaným mimo územia Slovenskej republiky.
(12) Za hromadný trestný čin sa považuje jeho spáchanie viacerými činmi, ktoré samostatne ešte nie sú trestným činom. Trestnosť všetkých takých činov sa posudzuje spoločne.
(13) Za trváci trestný čin sa považuje vyvolanie a udržiavanie alebo len udržiavanie protiprávneho stavu.   
(14) Ak obvinený pokračuje v konaní, pre ktoré je stíhaný, aj po oznámení vznesenia obvinenia, posudzuje sa také konanie od tohto procesného úkonu ako nový skutok; to neplatí, ak ide o trestný čin zanedbania povinnej výživy podľa § 216. V takom prípade ide o pokračovanie konania až do doby, kým je vyhlásený rozsudok súdu prvého stupňa alebo pokiaľ sa súd druhého stupňa neodobral na záverečnú poradu.

§ 132
Ujma na zdraví 

(1) Ujmou na zdraví sa na účely tohto zákona rozumie akékoľvek poškodenie zdravia iného.
(2) Ublížením na zdraví sa na účely tohto zákona rozumie také poškodenie zdravia iného, ktoré si objektívne vyžiadalo lekárske vyšetrenie, ošetrenie alebo liečenie, počas ktorého bol nie iba na krátky čas sťažený obvyklý spôsob života poškodeného.
 (3) Ťažkou ujmou na zdraví sa na účely tohto zákona rozumie len vážna porucha zdravia alebo vážne ochorenie, ktorou je
a)	zmrzačenie,
b)	strata alebo podstatné zníženie pracovnej spôsobilosti, 
c)	ochromenie údu,
d)	strata alebo podstatné oslabenie funkcie zmyslového  ústrojenstva,
e)	poškodenie dôležitého orgánu,
f)	zohyzdenie,
g)	vyvolanie potratu alebo usmrtenie plodu,
h)	mučivé útrapy, alebo
i)	porucha zdravia trvajúca dlhší čas.
(4) Za poruchu zdravia trvajúcu dlhší čas sa na účely tohto zákona rozumie porucha, ktorá si objektívne vyžiadala liečenie, prípadne aj pracovnú neschopnosť, v trvaní najmenej štyridsaťdva kalendárnych dní, počas ktorých závažne ovplyvňovala obvyklý spôsob života poškodeného.

Škoda
§ 133

 (1) Škodou sa na účely tohto zákona rozumie ujma na majetku alebo reálny úbytok na majetku alebo na právach poškodeného alebo jeho iná ujma, ktorá je v príčinnej súvislosti   s trestným činom, bez ohľadu na to, či ide o škodu na veci alebo na právach. Škodou sa na účely tohto zákona rozumie aj získanie prospechu v príčinnej súvislosti s trestným činom. 
(2) Ak to zákon výslovne predpokladá, Škodou sa rozumie v zmysle odseku 1 aj ujma na zisku, na ktorý by poškodený inak vzhľadom na okolnosti a svoje pomery mal nárok alebo ktorý by mohol odôvodnene dosiahnuť.
(3) Pri trestných činoch proti životnému prostrediu sa škodou rozumie súhrn ekologickej ujmy a majetkovej škody, pričom majetková škoda v sebe zahrnuje aj náklady na uvedenie životného prostredia do predošlého stavu. Pri trestnom čine neoprávneného nakladania s odpadmi podľa § 310 rozsahom činu sa rozumie cena, za ktorú sa odpad v čase a v mieste zistenia činu obvykle zbiera, prepravuje, vyváža, dováža, zhodnocuje, zneškodňuje alebo ukladá, a cena za odstránenie odpadu z miesta, ktoré na jeho uloženie nie je určené. 

§ 134

(1) Škodou malou sa rozumie škoda prevyšujúca sumu 8 000 Sk. Škodou väčšou sa rozumie suma dosahujúca najmenej desaťnásobok takej sumy. Značnou škodou sa rozumie suma dosahujúca najmenej stonásobok takej sumy. Škodou veľkého rozsahu sa rozumie suma dosahujúca najmenej päťstonásobok takej sumy. Tieto hľadiská sa použijú rovnako na určenie výšky prospechu, hodnoty veci a rozsahu činu.
	(2) Ak tento zákon v osobitnej časti vyžaduje v základnej skutkovej podstate spôsobenie škody ako majetkový následok trestného činu a neuvádza jej výšku, má sa za to, že musí byť spôsobená aspoň škoda malá.

§ 135

(1) Pri určení výšky škody sa vychádza z ceny, za ktorú sa vec, ktorá bola predmetom útoku, v čase a v mieste činu obvykle predáva. Ak výšku škody nemožno takto zistiť, vychádza sa z účelne vynaložených nákladov na obstaranie rovnakej alebo obdobnej veci alebo na uvedenie veci do predošlého stavu.
(2) Ak ide o ujmu na životnom prostredí, ujmu spôsobenú na chránených druhoch živočíchov a rastlín, exemplároch alebo drevinách alebo škodu na pamiatkovo chránených veciach alebo veciach majúcich historickú, umeleckú alebo vedeckú hodnotu, pri určení ujmy alebo výšky škody sa vychádza aj z hodnoty veci určenej zákonom alebo iným všeobecne záväzným právnym predpisom vydaným na základe zákona.
(3) Ak nemožno určiť výšku škody alebo ujmy ani jedným zo spôsobov podľa odsekov 1 až 2 alebo ak sú vážne pochybnosti o správnosti výšky škody alebo takto určenej ujmy, určí sa jej výška na podklade odborného vyjadrenia alebo potvrdenia právnickej osoby, ktorej pôsobnosť alebo predmet činnosti poskytuje záruku objektívnosti určenia škody alebo ujmy; inak sa výška škody určí na podklade znaleckého posudku.

Osoba
§ 136

(1) Dieťaťom sa na účely tohto zákona rozumie osoba mladšia ako osemnásť rokov, ak nenadobudla plnoletosť už skôr.
(2) Mládežou u trestných činov podávania alkoholických nápojov mládeži podľa      § 184 a podávania anabolických látok mládeži podľa § 185 sa rozumie osoba mladšia ako osemnásť rokov.
(2) Osobou blízkou veku mladistvých sa rozumie osoba, ktorá dovŕšila osemnásty rok svojho veku a neprekročila dvadsaťjeden rokov svojho veku.
(3) Osobou vyššieho veku sa na účely tohto zákona rozumie osoba staršia ako šesťdesiat rokov.
(4) Blízkou osobou sa na účely tohto zákona rozumie príbuzný v priamom pokolení, osvojiteľ, osvojenec, súrodenec a manžel; iné osoby v rodinnom alebo obdobnom pomere sa pokladajú za navzájom blízke osoby len vtedy, ak by ujmu, ktorú utrpela jedna z nich, druhá právom pociťovala ako ujmu vlastnú.
(5) Blízkou osobou sa na účely trestných činov vydierania podľa § 198, znásilnenia podľa § 208 ods. 2, sexuálneho násilia podľa § 209 ods. 2, sexuálneho zneužívania podľa § 210 ods. 2, týrania blízkej osoby a zverenej osoby podľa § 217 alebo nebezpečného vyhrážania podľa § 369 ods. 2 rozumie aj bývalý manžel, druh, bývalý druh, rodič spoločného dieťaťa a osoba, ktorá je vo vzťahu k nim blízkou osobou podľa odseku 5 ako aj osoba, ktorá s páchateľom žije alebo žila v spoločnej domácnosti.
(6) Chorou osobou sa na účely tohto zákona rozumie osoba, ktorá v čase činu trpí fyzickou chorobou alebo duševnou chorobou, aj keď prechodnou bez ohľadu na to, či je dočasne práceneschopná, ako aj osoba so zmenenou pracovnou schopnosťou, invalidná osoba alebo osoba s ťažkým zdravotným postihnutím, pričom intenzita takej choroby alebo postihnutia zodpovedá ťažkej ujme na zdraví.
(7) Bezbrannou osobou sa na účely tohto zákona rozumie osoba, ktorá vzhľadom na svoj vek, zdravotný stav, okolnosti činu alebo okolnosti na strane páchateľa nemala nádej sa účinne ubrániť pred jeho útokom.
(8) Osamelou osobou sa na účely tohto zákona rozumie osoba, ktorá žije sama, ak sa na spáchanie trestného činu využila táto okolnosť.
(8) Osobou zverenou do starostlivosti alebo dozoru sa na účely tohto zákona rozumie osoba, ktorá je vzhľadom na svoj vek alebo zdravotný stav alebo z iného dôvodu na základe rozhodnutia súdu alebo iného štátneho orgánu, na základe zmluvy zverená inému, aby vo svojej domácnosti alebo v zariadení určenom na tento účel alebo inde na ňu dozeral, staral sa o ňu, zaopatroval ju alebo ju vychovával.
(9) Odkázanou osobou sa na účely tohto zákona rozumie osoba, ktorá svojou výživou, výchovou, hmotným alebo iným zaopatrením alebo starostlivosťou je odkázaná na páchateľa.
(10) Závislou osobou sa rozumie osoba závislá na návykových látkach alebo na návykových škodlivých činnostiach.
(11) Podriadenou osobou je osoba, ktorá v dôsledku postavenia je osobne, pracovne, služobne alebo inak svojím postavením, pracovným zaradením, funkciou alebo hodnosťou podriadená páchateľovi a v dôsledku toho je povinná prijímať a plniť jeho pokyny, príkazy alebo rozkazy.
(12) Viacerými osobami sa účely tohto zákona rozumejú najmenej tri osoby.

§ 137

(1) Verejným činiteľom sa na účely tohto zákona rozumie prezident Slovenskej republiky, poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, poslanec Európskeho parlamentu, člen vlády, sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky, sudca, prokurátor alebo iná osoba zastávajúca funkciu v orgáne štátnej moci, príslušník ozbrojených síl, osoba v služobnom pomere, starosta, predseda vyššieho územného celku, poslanec orgánu územnej samosprávy, štátny zamestnanec alebo zamestnanec orgánu štátnej správy, územnej samosprávy alebo iného štátneho orgánu, osoba, ktorá vykonáva pôsobnosť v rámci právnickej osoby, ktorej zákon zveruje právomoc rozhodovať v oblasti verejnej správy, notár, súdny exekútor, člen lesnej stráže, vodnej stráže, rybárskej stráže, poľovníckej stráže, stráže prírody alebo osoba, ktorá má oprávnenie člena stráže prírody, ak sa podieľa na plnení úloh spoločnosti a štátu a používa pritom právomoc, ktorá mu bola v rámci zodpovednosti za plnenie týchto úloh zverená. Pre trestnú zodpovednosť a ochranu verejného činiteľa sa podľa jednotlivých ustanovení tohto zákona vyžaduje, aby trestný čin bol spáchaný v súvislosti s jeho právomocou a zodpovednosťou. Verejným činiteľom je aj sudca alebo úradník medzinárodného súdneho orgánu uznaného Slovenskou republikou alebo funkcionár alebo iný zodpovedný pracovník orgánu činného v trestnom konaní iného štátu, orgánu Európskej únie alebo orgánu vytvoreného spoločne členskými štátmi Európskej únie, ak na území Slovenskej republiky vykonáva úkony trestného konania  takého štátu alebo orgánu; pre jeho ochranu sa podľa ustanovení tohto zákona vyžaduje, aby úkony trestného konania vykonával v súlade s medzinárodnou zmluvou alebo so súhlasom orgánov Slovenskej republiky. 
(2) Zahraničným verejným činiteľom na účely tohto zákona sa rozumie osoba, ktorá zastáva funkciu 
a)	v zákonodárnom orgáne, súdnom orgáne alebo v orgáne verejnej správy cudzieho štátu vrátane hlavy štátu, alebo 
b)	v právnickej osobe, v ktorej má rozhodujúci vplyv cudzí štát, alebo v medzinárodnej    organizácii vytvorenej štátmi alebo inými subjektami medzinárodného práva verejného, 
ak je s výkonom takej funkcie spojená právomoc pri obstarávaní verejných záležitostí a trestný čin bol spáchaný v súvislosti s touto právomocou.
(3) Na účely tohto zákona sa vojakom rozumie
a)	osoba, ktorá vykonáva vojenskú službu,
b)	príslušník ozbrojeného bezpečnostného zboru alebo ozbrojeného zboru, 
c)	osoba uvedená v písmenách a) a b) aj po skončení služobného pomeru, ak je v služobnej rovnošate, vo vzťahu k trestným činom vojenským,
d)	vojnový zajatec.
(4) Kde sa v tomto zákone hovorí o vojenskej službe alebo o vojenskej povinnosti, rozumie sa tým služba alebo povinnosť osôb uvedených v odseku  3.
(5) Postihnutým za obdobný čin sa na účely tohto zákona rozumie ten, komu bola za obdobný čin uložená sankcia alebo iné opatrenie za priestupok alebo iný obdobný delikt. To neplatí, ak je uložená sankcia alebo iné opatrenie zahladené.
(6) Odsúdeným sa na účely tohto zákona rozumie páchateľ, ktorý bol právoplatným rozsudkom uznaný za vinného. To neplatí, ak je odsúdenie zahladené.
(7) Potrestaným sa rozumie ten odsúdený, ktorý celkom alebo sčasti vykonal súdom uložený trest. To neplatí, ak je odsúdenie zahladené.
(8) Ak na spáchanie trestného činu tento zákon vyžaduje osobitnú vlastnosť, spôsobilosť alebo postavenie páchateľa, môže byť páchateľom alebo spolupáchateľom trestného činu len osoba, ktorá má požadovanú vlastnosť, spôsobilosť alebo postavenie. Účastníkom na  trestnom čine môže byť aj osoba, ktorá nemá požadovanú vlastnosť, spôsobilosť alebo postavenie m. Ak zákon ustanovuje, že páchateľ musí byť nositeľom osobitnej vlastnosti, spôsobilosti alebo postavenia, stačí, ak túto vlastnosť, spôsobilosť alebo postavenie spĺňa právnická osoba, v ktorej mene páchateľ koná. 
(9) Páchateľom alebo spolupáchateľom vojenského trestného činu podľa jedenástej hlavy osobitnej časti tohto zákona môže byť len vojak.

§ 138
Skupina osôb a organizácia

 	(1) Skupinou osôb sa na účely tohto zákona rozumejú najmenej tri osoby. 
(2) Organizovanou skupinou sa na účely tohto zákona rozumie spolčenie najmenej troch osôb za účelom spáchania trestného činu, s určitou deľbou určených úloh medzi jednotlivými členmi skupiny, ktorej činnosť sa v dôsledku toho vyznačuje plánovitosťou a koordinovanosťou, čo zvyšuje pravdepodobnosť úspešného spáchania trestného činu.
(3) Zločineckou skupinou sa na účely tohto zákona rozumie štruktúrovaná skupina najmenej troch osôb, ktorá existuje počas určitého časového obdobia a koná koordinovane s cieľom spáchať jeden alebo viacej zločinov, trestný čin legalizácie príjmu z trestnej činnosti podľa § 242 alebo niektorý z trestných činov korupcie podľa ôsmej hlavy tretieho dielu osobitnej časti za účelom priameho alebo nepriameho získania finančnej alebo inej výhody.
(4) Teroristickou skupinou sa na účely tohto zákona rozumie štruktúrovaná skupina najmenej troch osôb vytvorená na určité časové obdobie na účely páchania trestného činu teroru alebo terorizmu. 

Vec
§ 139

(1) Vecou sa na účely tohto zákona rozumie
a)	hnuteľná vec alebo nehnuteľná vec, byt alebo nebytový priestor, zviera, ak z jednotlivých ustanovení tohto zákona nevyplýva niečo iné,
b)	ovládateľná prírodná sila alebo energia alebo 
c)	cenný papier bez ohľadu na jeho podobu.
(2) Za vec sa považuje aj nehmotná informácia, dáta výpočtovej techniky alebo obrazový záznam na technickom nosiči.
(3) Zverenou vecou sa na účely tohto zákona rozumie vec vo vlastníctve inej osoby, ktorú má páchateľ na základe zmluvy v oprávnenom užívaní alebo z dôvodov plnenia určitých úloh podľa dispozícii jej vlastníka v držbe so záväzkom použiť ju len na dohodnutý účel, alebo za dohodnutých podmienok ju vlastníkovi vrátiť.
(4) Prisvojením veci sa na účely tohto zákona rozumie odňatie veci z dispozície vlastníka alebo inej osoby, ktorá ju má oprávnene, bez súhlasu, s úmyslom s ňou nakladať ako s vlastnou vecou.
 (5) Návykovou látkou sa na účely tohto zákona rozumie alkohol, omamné látky, psychotropné látky a ostatné látky spôsobilé nepriaznivo ovplyvniť psychiku človeka alebo jeho ovládacie alebo rozpoznávacie schopnosti alebo sociálne správanie.
 (6) Vecami požívajúcimi osobitnú ochranu sa na účely tohto zákona rozumejú najmä verejnoprospešné zariadenia, chránené druhy živočíchov alebo rastlín, ak z jednotlivých ustanovení tohto zákona nevyplýva niečo iné, alebo veci pamiatkovo chránené alebo veci majúce historickú, umeleckú alebo vedeckú hodnotu, alebo iné veci, ktorým sa poskytuje osobitná ochrana podľa tohto zákona alebo iného zákona.
(6) Prostriedkom hromadnej prepravy sa na účely tohto zákona rozumie vec spôsobilá na prepravu najmenej deviatich osôb.

§ 140

 (1) Vecou všeobecného záujmu sa na účely tohto zákona rozumie záujem presahujúci rámec individuálnych práv a záujmov jednotlivca, ktorý je dôležitý z hľadiska záujmov spoločnosti. 
 (2) Za nakladanie s odpadmi sa pre potreby tohto zákona považuje zber, preprava, vývoz, dovoz, zhodnocovanie, zneškodňovanie a ukladanie odpadov.
(3) Úplatkom sa na účely tohto zákona rozumie vec alebo iné plnenie majetkovej či nemajetkovej povahy, na ktoré nie je právny nárok. 
(4) Verejnou listinou sa na účely tohto zákona rozumie písomnosť vydaná na základe zákona štátnym orgánom alebo iným orgánom verejnej moci v rámci jeho pôsobnosti, ktoré zakladá, mení alebo ruší práva alebo povinnosti alebo osvedčuje ich vznik, zmenu alebo zánik alebo osvedčuje totožnosť osoby alebo veci, ich stav, vlastnosti alebo spôsobilosť alebo právom chránené záujmy.

§ 141
Prostitúcia a pornografia
 	
(1) Prostitúciou sa na účely tohto zákona rozumie uspokojovanie sexuálnych potrieb iného súložou, iným spôsobom pohlavného styku alebo iným obdobným sexuálnym stykom za odmenu.
 (2) Pornografiou sa na účely tohto zákona rozumie zobrazenie súlože, iného spôsobu pohlavného styku alebo iného obdobného sexuálneho styku alebo zobrazenie obnažených pohlavných orgánov smerujúce k vyvolaniu sexuálneho uspokojenia inej osoby.
(3) Detskou pornografiou sa na účely tohto zákona rozumie zobrazenie súlože, iného spôsobu pohlavného styku alebo iného obdobného sexuálneho styku s dieťaťom alebo zobrazenie obnažených častí tela dieťaťa smerujúce k vyvolaniu sexuálneho uspokojenia inej osoby. 

§ 142
Cudzia moc a cudzí činiteľ

 (1) Cudzou mocou sa na účely tohto zákona rozumejú cudzie štáty a ich vojenské alebo iné zoskupenia predstavované ich organizáciami a orgánmi, akými sú najmä osoby vykonávajúce spravodajskú činnosť, vojenskí funkcionári, diplomati a iní štátni úradníci.
 (2) Cudzím činiteľom sa na účely tohto zákona rozumie fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá síce nie je orgánom alebo zástupcom cudzieho štátu, ale vzhľadom na svoje politické, hospodárske alebo spoločenské postavenie má významný vplyv vo svojom štáte alebo v medzinárodných vzťahoch.

§ 143
Ústavné zriadenie a krízová situácia

(1) Ústavným zriadením sa na účely tohto zákona rozumie demokratický systém základných práv a slobôd garantovaný náležitým usporiadaním a fungovaním orgánov štátnej moci, územnej samosprávy a politických strán a hnutí upravený Ústavou Slovenskej republiky.
(2)	Krízovou situáciou sa na účely tohto zákona rozumie
a)	núdzový stav,
b)	výnimočný stav,
c)	vojnový stav, alebo
d)	vojna.

§ 144
Prechovávanie drog pre vlastnú potrebu
 	
(1) Prechovávaním omamnej látky, psychotropnej látky, jedu alebo prekurzora pre vlastnú potrebu sa rozumie mať neoprávnene v držbe po akúkoľvek dobu omamnú látku, psychotropnú látku, jed alebo prekurzor v množstve, ktoré zodpovedá najviac trojnásobku obvykle jednorázovej dávke na použitie, a to pre osobnú spotrebu.
(2) Prechovávaním omamnej látky, psychotropnej látky, jedu alebo prekurzora pre  vlastnú potrebu vo väčšom rozsahu sa rozumie mať neoprávnene v držbe po akúkoľvek dobu omamnú látku, psychotropnú látku, jed alebo prekurzor v množstve, ktoré zodpovedá najviac desaťnásobku obvykle jednorazovej dávky na použitie, a to pre osobnú spotrebu.

§ 145
Počítanie času

Kde tento zákon spája s uplynutím určitej lehoty počítanej na dni nejaký účinok, nezapočítava sa do nej deň, keď nastala právna skutočnosť určujúca jej začiatok.

§ 146
Svojvoľné vzdialenie

 (1) Svojvoľne sa vzďaľuje ten, kto 
a)	sa vzdiali bez dovolenia od svojho útvaru alebo z miesta  služobného pridelenia,
b)	sa neprihlási vo svojom útvare alebo v mieste služobného  pridelenia, hoci tam bol odoslaný alebo hoci uplynul čas jeho odôvodnenej neprítomnosti, najmä pri ustanovení,  preložení, služobnej ceste alebo dovolenke,
c)	bol odlúčený za bojových akcií od svojho útvaru  a nepripojil sa po zániku príčiny odlúčenia k svojmu  alebo inému vojenskému útvaru alebo
d)	sa neprihlásil u niektorého vojenského útvaru po návrate alebo po oslobodení z nepriateľského zajatia.
(2) Sústavne sa svojvoľne vzďaľuje ten, kto sa svojvoľne vzdiali na dobu hoci kratšiu ako štyridsaťosem hodín, najmenej trikrát, ak medzi prvým a tretím svojvoľným vzdialením neuplynula doba viac ako tri mesiace.
(3) Svojvoľné vzdialenie podľa odseku 1 sa vzťahuje len na osobu, ktorá vykonáva povinnú vojenskú službu.

Druhý diel

Osobitné kvalifikačné pojmy

§ 147
                                                 Závažnejší spôsob konania

	Závažnejším spôsobom konania sa rozumie páchanie trestného činu
a)	so zbraňou okrem trestných činov úkladnej vraždy podľa § 153, vraždy podľa § 154, zabitia podľa § 156 a § 157, usmrtenia podľa  § 158, ublíženia na zdraví podľa § 164, 165 a § 166,
b)	po dlhší čas,
c)	surovým alebo trýznivým spôsobom,
d)	násilím, hrozbou bezprostredného násilia alebo hrozbou inej ťažkej ujmy,
e)	vlámaním,
f)	lsťou,
g)	využitím tiesne, neskúsenosti, odkázanosti alebo podriadenosti,
h)	porušením dôležitej povinnosti vyplývajúcej z páchateľovho zamestnania, postavenia alebo  funkcie alebo uloženej mu podľa zákona, 
i)	organizovanou skupinou, alebo
j)	na viacerých osobách.

§ 148
Chránená osoba

(1) Chránenou osobou sa rozumie
a)	dieťa,
b)	tehotná žena,
c)	osoba blízka,
d)	odkázaná osoba,
e)	osoba vyššieho veku,
f)	osoba chorá, 
g)	osoba požívajúca ochranu podľa medzinárodného práva,
h)	verejný činiteľ alebo osoba, ktorá plní svoje povinnosti uložené na základe zákona, alebo
i)	svedok, znalec, tlmočník alebo prekladateľ.
(2) Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak trestný čin nebol spáchaný v súvislosti s postavením, stavom alebo vekom chránenej osoby.

§ 149 
Osobitný motív

Osobitným motívom sa rozumie spáchanie trestného činu
a)	na objednávku,
b)	z pomsty,
c)	v úmysle zakryť alebo uľahčiť iný trestný čin, 
d)	z národnostnej, etnickej alebo rasovej nenávisti alebo nenávisti z dôvodu farby pleti, alebo
e)	so sexuálnym motívom.
f)	zo ziskuchtivosti, ak nejde o trestný čin majetkovej povahy.

§ 150
Nebezpečné zoskupenie

Nebezpečným zoskupením sa rozumie
a)	zločinecká skupina, alebo 
b)	teroristická skupina.

§ 151
Ťažká ujma na zdraví alebo smrť

(1) Ťažkou ujmou na zdraví sa rozumie spôsobenie ujmy na zdraví uvedenej v § 132 ods. 3.
(2) Smrťou sa rozumie biologická smrť mozgu (cerebrálna smrť).

§ 152
Smrť viacerých osôb

Smrťou viacerých osôb sa rozumie spôsobenie smrti najmenej troch osôb.