Predkladacia správa

Súčasná legislatívna úprava nedefinuje ústredný orgán štátnej správy, ktorý by mal byť priamo zodpovedný za decentralizáciu verejnej správy. 

Proces decentralizácie si vzhľadom k svojmu prierezovému charakteru a potrebnej súčinnosti a koordinácie práce viacerých rezortov vyžaduje jednotné riadenie. Na základe slovenských, ale aj zahraničných skúseností sa ukazuje, že tento proces je môžné úspešne riadiť len z pozície nadrezortného orgánu. Preto je potrebné takýto orgán inštitucionalizovať. Návrh inštitucionálneho zabezpečenia procesu decentralizácie verejnej správy vychádza z princípov schválených vládou Slovenskej republiky v rámci koncepcie decentralizácie a modernizácie verejnej správy (uznesenie vlády SR č. 230 z 11. apríla 2000). 

Princípy

1.	Decentralizácia má dlhodobý charakter a preto si vyžaduje inštitucionálne zakotvenie, multidisciplinárny prístup expertov z rôznych oblastí, koordináciu postupu s predstaviteľmi územnej samosprávy a v rámci štátnej správy spoluprácu s expertmi viacerých ústredných orgánov a miestnej štátnej správy.

2.	V procese decentralizácie sa uplatňujú rôzne druhy činnosti: koordinácia, poradenstvo, metodika, príprava legislatívy a realizácia.

3.	Decentralizácia je národným programom a preto by mala byť inštitucionálne koordinovaná orgánom nadrezortného charakteru. 

4.	Príprava a koordinácia procesu decentralizácie by mala byť napojená na najvyššiu úroveň výkonnej moci.

Modely zabezpečenia procesu decentralizácie

Vytvorenie osobitného orgánu zdôrazňuje dôležitosť decentralizácie ako národného programu, ako aj komplexnosť úloh, ktoré sa viažu na proces decentralizácie. Na základe skúseností zo Slovenska a európskych štátov, prichádzajú  do úvahy  štyri modely:

1.	zabezpečovanie procesu decentralizácie niektorým z ústredných orgánov štátnej správy,

2.	vytvorenie osobitného úradu pre decentralizáciu verejnej správy,

3.	vytvorenie nového ústredného orgánu štátnej správy,

4.	menovanie splnomocnenca vlády.

Pri vytváraní osobitného úradu (2. a 3.) sa zapája do procesu aj Národná rada Slovenskej republiky, pretože na kreáciu takýchto orgánov je potrebné prijať zákon. Pri modeli 2. by išlo o úplne nový zákon, pri modeli 3. by išlo o novelu zákona č. 575/2001 Z. z. Rozdiel medzi modelom 2. a 3. je v tom, že v modeli 2. je vedúci nadrezortného úradu (ktorý nemá charakter ústredného orgánu štátnej správy) menovaný prezidentom na návrh predsedu vlády. Dôvodom je zvýraznenie úlohy a dôležitosti decentralizácie ako národného programu. Menovaním získa úrad väčšiu nezávislosť na vláde. V modeli 3. je vedúci úradu menovaný vládou. Ide o ústredný orgán štátnej správy, na čele ktorého nestojí člen vlády. Vzhľadom súčasný stav v procese decentralizácie  a pri zohľadnení cieľu vlády racionalizovať štátnu správu považujeme modely 2. a 3. za menej vhodné. 

Za menej vhodné považujeme riadenie decentralizácie jedným z ústredných orgánov,  napriek tomu, že sa v rámci európskych štátov uplatňujú. Takýmito orgánmi  napríklad bývajú:
•	podriadená súčasť ministerstva (najčastejšie vnútra, resp. financií),
•	súčasť kancelárie predsedu vlády,
V niektorých štátoch proces koordinoval osobitný orgán parlamentu.

Nevhodnosť modelov 1. – 3. potvrdili aj zahraniční experti v rámci podporných programov pre decentralizáciu a modernizáciu verejnej správy v rokoch 1999 – 2002 ( Technical Assistance to the Government Office of the Slovak Republic for the Programme of Decentralisation and Modernisation of Public Administration - SR 9709/05/01). 

Na základe uvedeného a vzhľadom na stav v procese decentralizácie v SR sa javí ako najvhodnejšia možnosť opätovne vytvoriť pozíciu splnomocnenca vlády Slovenskej republiky pre decentralizáciu verejnej správy, ktorý  má podľa § 2 ods. 1 zákona č. 575/ 2001 Z.z. postavenie poradného orgánu vlády.  

Splnomocnenec vlády je zriadený štatútom, ktorý schvaľuje, dopĺňa a mení vláda Slovenskej republiky, na návrh predsedu vlády. Splnomocnenca schvaľuje a odvoláva vláda. Za svoju činnosť je zodpovedný vláde, ktorá splnomocnencovi určuje aj platové náležitosti. Štatút vymedzuje práva a povinnosti splnomocnenca, ale aj iných subjektov, ktoré sa na procese decentralizácie zúčastňujú, resp. ktorých sa tento proces týka.

Činnosť splnomocnenca je financovaná z rozpočtu Úradu vlády Slovenskej republiky. Jeho aktivity a činnosť bude podporovať sekretariát podpredsedu vlády pre ekonomiku a ministra financií, ktorý sídli vo vyhradených priestoroch Úradu vlády Slovenskej republiky. Zamestnanci sekretariátu sú v štátnozamestnaneckom pomere. Okrem toho má splnomocnenec stálych spolupracovníkov, ktorí sú v pracovnoprávnom pomere k Úradu vlády. 

Splnomocnenec bude riadi činnosť pracovnej komisie pre decentralizáciu verejnej správy, ktorej členmi budú štátny tajomník ministerstva vnútra, štátny tajomník ministerstva financií,  dvaja starostovia ( primátori) delegovaní Združením miest a obcí Slovenska a dvaja predsedovia vyšších územných celkov. Na rokovaniach komisie sa budú podľa potreby  zúčastňovať zodpovedné osoby za proces decentralizácie na ministerstvách a stáli spolupracovníci splnomocnenca vlády.

Splnomocnenec má právo na prístup k materiálom, ktoré sa týkajú procesu decentralizácie, pričom ochrana utajovaných skutočností nie je dotknutá. 

Splnomocnenca do funkcie menuje vláda na dobu určitú, od 1. januára 2003 do vykonania ďalších parlamentných volieb. 

Pretože ustanovenie splnomocnenca vlády sa uskutočňuje až po predložení návrhu štátneho rozpočtu do NR SR, navrhuje sa pre rok 2003 na činnosť splnomocnenca vlády   vyčleniť z rezervy vlády SR celkovú čiastku 2,3 mil. Sk. V tejto sume je zahrnutá mzda splnomocnenca, odmeny jeho dvom stálym spolupracovníkom, externým expertom, ktorí budú angažovaní na základe aktuálnych potrieb a požiadaviek, ostatné výdavky splnomocnenca ( cestovné, mobil) a výdavky na prevádzku pracoviska ( kancelárske výdavky, telefón, internet, výdavky spojené s informačnou a vysvetlovacou kampaňou).