Predkladacia správa

Demokratický štát je štát založený na rešpektovaní rovnosti jeho občanov, ktorú garantuje aj systém rôznych kontrolných a preventívnych mechanizmov. Tie zabezpečujú tak obranu občianskej spoločnosti pred zneužívaním moci, ako aj ochranu pred neprimeraným zvýhodňovaním vyčlenených skupín. 

Aj preto sa vláda Slovenskej republiky, rešpektujúc tieto zásady rovnosti vo svojom programovom vyhlásení okrem iného zaviazala „navrhnúť prijatie ústavného zákona o zúžení miery imunity ústavných činiteľov, ústavného zákona o konflikte záujmov, ako aj zákon upravujúci pravidlá lobingu a zákon o preukazovaní pôvodu majetku. Takto vytýčené ciele sú aj v súlade s Národným programom boja proti korupcii, ktorý bol prijatý uznesením vlády dňa 21. júna 2000 ako aj odporúčaniami viacerých medzinárodných inštitúcií. Odporúčanie týkajúce sa  limitovania imunity poslancov parlamentu zaznelo v správe konzorcia ECODES zriadeného Európskou komisiou na monitorovanie antikorupčnej legislatívy SR vo februári 2003. Obmedziť uplatňovanie všetkých imunít vo vzťahu k vyšetrovaniu, trestnému stíhaniu a aplikácii príslušných sankcií, ktoré sú nevyhnutné v demokratickej spoločnosti odporúča aj Skupina štátov proti korupcii GRECO, čo je orgán Rady Európy, (riadiaci princíp č. 6 prijatý rezolúciou 97 Výboru ministrov RE) a viaceré mimovládne organizácie.  

Majúc na zreteli realizáciu uvedených cieľov a najmä snahu o minimalizovanie priestoru na korupčné správanie sa predkladá novela Ústavy Slovenskej republiky, ktorá rieši tento problém a imunitu ústavných činiteľov v súlade s vyššie uvedenými odporúčaniami zužuje u poslancov NR SR len na výroky prednesené v rámci rokovaní parlamentu a u sudcov len na rozhodovaciu činnosť v rámci výkonu funkcie.

Úsilie smerujúce k zúženiu rozsahu imunity poslancov NR SR zdôraznila vláda aj vo svojom uznesení č. 350/2003 zo dňa 7. mája 2003, kde sa zaviazala „zúžiť rozsah imunity poslancov NR SR len na hlasovanie v Národnej rade Slovenskej republiky alebo v jej výboroch a na výroky prednesené pri výkone funkcie poslanca v NR SR alebo v jej orgáne“ a odbúrať potrebu súhlasu parlamentu s trestným stíhaním jeho členov, pričom potreba udelenia súhlasu NR SR k vzatiu do väzby by zostala zachovaná. Toto uznesenie tiež predpokladá zachovanie imunity sudcov len na trestné činy súvisiace s rozhodovacou činnosťou a odbúranie ústavnoprávnej podmienky udelenia súhlasu Ústavného súdu Slovenskej republiky na trestné stíhanie sudcu a generálneho prokurátora. Potreba udelenia súhlasu Ústavného súdu Slovenskej republiky  k vzatiu do väzby tiež zostane zachovaná.
	
Materiál sa predkladá aj ako návrh napĺňajúci uznesenie NR SR č. 213/2003 zo 6. marca 2003, kde sa konštatuje, že „korupcia a klientelizmus vo verejnom živote je vážnym problémom“ a kde sa vyzýva vláda, aby „urýchlene dopracovala a predložila Národnej rade Slovenskej republiky návrhy zákonov upravujúcich pravidlá lobingu, obmedzenie trestnoprávnej imunity ústavných činiteľov, návrh zákona o preukazovaní pôvodu majetku, návrh ústavného zákona o konflikte záujmov a návrh zákona o financovaní politických strán". Paralelne s týmto materiálom sa opätovne predkladá aj návrh ústavného zákona rozširujúci právomoci Najvyššieho kontrolného úradu. 

Predkladateľ pripomína, že obsah predkladanej novely ústavy je totožný s časťou návrhu, ktorý NR SR dňa 6. júla 2004 uznesením č.1110 v prvom čítaní zamietla. Išlo o návrh, v ktorom zúženie imunity ústavných činiteľov bolo spojené s rozšírením kompetencií Najvyššieho kontrolného úradu. Keďže pôvodný návrh bol v NR SR zamietnutý, predkladateľ po uplynutí predpísanej šesťmesačnej lehoty znovu predkladá oba návrhy ako samostatné materiály s tým, že realizované medzirezortné pripomienkové konanie a jeho vyhodnotenie  je súčasťou oboch predkladaných návrhov ústavných zákonov.
	
Návrh ústavného zákona nebude mať vplyv na štátny rozpočet ani na rozpočty obcí a vyšších územných celkov, návrh nebol prerokovaný v Rade hospodárskej a sociálnej dohody a predkladá sa s rozporom s Najvyšším súdom SR.