Informácia
 o stave dotácií poskytovaných zo štátneho rozpočtu Slovenskej republiky za rok 2000

Ústredné orgány štátnej správy

 Ministerstvá sú špecializované ústredné orgány štátnej správy, sú monokratickými orgánmi. Postavenie a pôsobnosť ministerstiev upravuje zákon NR SR č. 575/2001 Z.z.. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy v znení neskorších predpisov. 

 V Slovenskej republike pôsobia v súčasnosti tieto ústredné orgány štátnej správy:

- Ministerstvo hospodárstva SR
- Ministerstvo financií SR
- Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny SR
- Ministerstvo životného prostredia SR
- Ministerstvo pre správu a privatizáciu národného majetku SR
- Ministerstvo dopravy, pôšt a telekomunikácii SR
- Ministerstvo pôdohospodárstva SR
- Ministerstvo školstva SR
- Ministerstvo kultúry SR
- Ministerstvo vnútra SR
- Ministerstvo zdravotníctva SR
- Ministerstvo zahraničných vecí SR
- Ministerstvo obrany SR
- Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja SR
- Ministerstvo spravodlivosti SR. 

 V Slovenskej republike pôsobia v súčasnosti aj ostatné ústredné orgány štátnej správy, ktoré plnia zákonom stanovené úlohy v rozsahu svojej pôsobnosti na jednotlivých úsekoch štátnej správy. Medzi ostatné ústredné orgány štátnej správy patria:

- Úrad vlády SR
- Štatistický úrad SR
- Protimonopolný úrad SR
- Správa štátnych hmotných rezerv SR
- Úrad jadrového dozoru SR
- Úrad geodézie, kartografie a katastra SR
- Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctva SR
- Úrad priemyselného vlastníctva SR
- Úrad pre verejné obstarávanie. 
- Národný bezpečnostný úrad SR 
- Úrad pre štátnu službu.

 Uvedené ústredné orgány štátnej správy a ostatné ústredné orgány štátnej správy poskytujú v rámci svojej pôsobnosti príspevky a dotácie na určitú činnosť za splnenia vopred daných podmienok. 

Možnosti a odporúčania na reformu systému poskytovania dotácií v SR

Zmyslom tejto analýzy je poukázať na možnosti reformy systému poskytovania dotácií v Slovenskej republike. Jej úlohou nie je bojovať proti poskytovaniu dotácií všeobecne, pretože dotácie majú svoj význam, ak sú poskytované na vhodné účely, vo vhodnej forme a podobe. 
Z ekonomického pohľadu je hlavným účelom dotácií realokovať zdroje, teda dosiahnuť taký výstup ekonomiky, ktorý je „viac želateľný“. Vo svojej podstate dotácie deformujú efektivitu trhu a ako také by mali byť vhodne podložené. Pretože dotácie sú financované z peňazí daňových poplatníkov, je dôležité, aby boli efektívne (teda aby dosahovali svoju cieľovú skupinu) a pri minimálnych nákladoch (či už rozpočtových, alebo ekonomických deformácií). Na základe analýzy údajov o poskytovaní dotácií v krajinách OECD a EU, ako vhodné ciele na ich poskytovanie sa javia:

•	Stimulácia ekonomického rozvoja a rastu (predovšetkým vidieckych oblastí)
•	Ciele sociálnej politiky ako ochrana zamestnanosti a investícií, redukovanie chudoby a ochrana nízkopríjmových skupín
•	Zaistenie domácej produkcie a redukovanie závislosti na importe
•	Odstraňovanie nedokonalostí trhu
•	Zachovanie kultúrneho dedičstva a podpora kultúrnych aktivít neštátnych subjektov
•	Ochrana a zveľaďovanie životného prostredia
•	Podpora investícií na využívanie obnoviteľných zdrojov energií

Definícia dotácií 

Dotácia sa chápe ako prídel prostriedkov (najmä peňažných) zo štátneho rozpočtu podnikom, miestnym samosprávnym orgánom a pod. (Ovečková, O. a kol.: Slovník obchodného práva. Bratislava, Iura Edition 1994, s. 78). Dotácia je právom regulovaný proces poskytnutia finančných prostriedkov jednou osobou (napr. verejného rozpočtu alebo štátneho účelového fondu) inej fyzickej alebo právnickej osobe. Poskytuje sa buď účelovo, pričom sa ohraničí presný účel jej použitia a čas a spôsob navrátenia v prípade jej nepoužitia, alebo neúčelovo, na akékoľvek výdavky. Je to zúčtovateľná suma finančných prostriedkov. (Králik, J. - Grúň, L. : Malý slovník finančného práva - pre právnikov. Bratislava, Manz 1998, s. 86). Odborná ekonomická literatúra charakterizuje dotáciu ako peňažné prostriedky, ktoré majú charakter transferovej platby, t. j. platby, ktorú jednotlivec alebo inštitúcia poskytuje inému jednotlivcovi alebo inštitúcii bez toho, že by očakával (a) nejakú protihodnotu. Môže ísť o účelovú dotáciu (je určená na presne vymedzené použitie) alebo o neúčelovú dotáciu (jej využitie nie je presne definované, možno ju použiť na akékoľvek výdavky). Iným delením je delenie na vyrovnávacie dotácie (vystupujú ako určité percento z celkových výdavkov subjektov, ktoré ich prijímajú) a nevyrovnávacie (neodvodzované) dotácie, ktoré nie sú viazané na výdavky príjemcu. (Šíbl, D. a kol. : Veľká ekonomická encyklopédia. Bratislava, Vydavateľstvo SPRINT, 1997, s. 142). Finančná dotácia je peňažný obnos, ktorý vláda poskytuje nižším orgánom štátnej správy na špecifické účely. (Šíbl, D. a kol. , c. d. , s. 143). Dotácie bývajú poskytované zo štátneho rozpočtu a zo štátnych účelových fondov. 
 
 Podľa cieľového zamerania resp. účelovosti teda rozlišujeme dotácie účelové a dotácie neúčelové. Na označenie neúčelových dotácií sa používal aj terminus technicus subvencia, ktorý však súčasná právna regulácia nepoužíva. Podľa subjektu, ktorý dotácie poskytuje, rozlišujeme ich na vládne a mimovládne, ktoré môže byť ako štátne, tak aj neštátne, poskytované z nie verejných fondov, ale zo súkromných peňažných fondov. Podľa rozsahu územia, ktorého rozvoj má byť finančne dotáciou krytý, rozlišujeme dotácie na celoštátne (celoštátneho určenia), dotácie vyšším územným celkom, dotácie okresom a dotácie obciam. Z aspektu návratnosti môžu byť dotácie nenávratné . Iste, na rozlíšenie dotácií možno použiť aj iné klasifikačné kritériá, napr. kritérium dôvodu poskytnutia dotácie, právnej základne pridelenia dotácie a pod. 
 
 Z hľadiska využitia poznatkov o dotáciách pre stanovené účely vychádzame zo skutočnosti, že dotácie sú poskytované z ústredných zdrojov a zdrojov vyšších územných celkov, ministerstvami a krajskými úradmi, a to priamo zo štátneho rozpočtu (príslušnej rozpočtovej kapitoly), alebo zo štátneho (účelového) fondu, a to na základe ustanovení zákona regulujúceho pravidlá ich poskytovania rámcovo. Oporou pre poskytovanie dotácií a príspevkov v právnom slova zmysle je teda priamo príslušný zákon, alebo na jeho základe konštituovaná podzákonná právna regulácia, napr. nariadenie vlády, vyhláška, výnos. V prípade poskytovania dotácií zo štátnych (účelových) fondov poskytuje okrem zákonnej regulácie právnu oporu aj normatívna interná inštrukcia príslušného správcu štátneho (účelového) fondu, najmä jeho štatút. Identifikovať však možno aj iné akty, na základe ktorých sa dotácie rozdeľujú, a to napr. usmernenia, smernice, pokyny, ba i záznam z pracovnej porady (Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny SR). Obdobné konštatovanie platí aj o poskytovaní príspevkov. 

1. Možnosti reformy systému dotácií

Dotácie poskytované v Slovenskej republike by mali byť na základe odporúčaní
vyplývajúcich z tejto práce poskytované na zaistenie predovšetkým cieľov uvedených vyššie. Systém poskytovania by mal byť založený na ekonomických, nie politických, motívoch. 

Správa Medzinárodného menového fondu (IMF 1995) odporúča pri reforme systému dotácií uprieť pozornosť na nasledujúce oblasti:

•	Zvýšenie transparentnosti
•	Zlepšenie efektívnosti
•	Limitovanie trvania
•	Posilnenie kontroly
•	Pragmatický prístup

Transparentnosť je želateľná z pohľadu štátneho aj súkromného sektora na identifikovanie tých, ktorí z dotácií profitujú, výhod a nákladov týchto programov. Väčšia transparentnosť bude vyvolávať otázky o efektívnosti a existencii dotácií a presné odhalenie nákladov poskytne možnosť ujasniť poškodenia ekonomiky. Takisto, z politického hľadiska, upozorní na jednej strane na nezodpovednú politiku poskytovania dotácií a na strane druhej na zodpovedné akcie „policymakerov“. Je ľahšie prehodnotiť a reformovať konkrétnu a cielenú dotáciu ako skrytú. 
Na zvýšenie transparentnosti by mali byť dotácie poskytované predovšetkým priamo, vo forme priameho prevodu na účet a priamo z rozpočtu vlády alebo príslušného ministerstva. Priame dotácie sú vhodné práve kvôli ich viditeľnosti. Rovnako, z ekonomického hľadiska priame platby poškodia ekonomický systém menej. Nedochádza tu k realokácii zdrojov, príjemcovia sú ľahko identifikovateľní a rôzne výskumy ukazujú, že náklady na tieto priame dotácie sú nižšie ako v iných prípadoch. Tento systém poskytuje jasný a zreteľný obraz o tom, akú čiastku príjemca dostal, čo na druhej strane dáva základ na hodnotenie prijateľnosti a vhodnosti dotácie. 
Na zvýšenie transparentnosti je vhodné vyvinúť informačnú databázu a informácie o poskytovaní dotácií pravidelne (napr. ročne) zverejňovať (Internet, tlač) a publikovať pravidelné monitorovacie správy založené na určených, objektívnych kritériách. 

Systém poskytovania nárokovateľných dotácií by mal mať nasledujúce vlastnosti: 
1. na udelenie dotácie sú presné, dopredu známe kritériá a každý, kto tieto kritériá spĺňa, dotáciu dostane. 
2. každý žiadateľ, ktorý spĺňa kritériá dostane rovnakú dotáciu na jednotku (výroby, výmery poľnohospodárskej pôdy a pod. ) v rámci jedného dotačného programu. 

Systém poskytovania nenárokovateľných dotácií by mal mať nasledujúce vlastnosti: 
1.	na udelenie dotácie sú presné, dopredu známe kritériá
2.	každý schválený žiadateľ dostane rovnakú dotáciu na jednotku (výroby, výmery poľnohospodárskej pôdy a pod. ), resp. projekt (v prípade kedy sa nedá hovoriť o dotáciách na jednotku) v rámci jedného dotačného programu. 

Tieto kritériá jednak zjednodušia proces prideľovania dotácií, odstránia možnosť korupcie pri výbere žiadateľov, ktorí dostanú dotáciu a umožnia lepšiu kontrolu týchto prostriedkov a ich využitia. Transparentnosť a ňou umožnená verejná kontrola je v tomto prípade najvhodnejší prostriedok na zamedzenie korupcie. 

Zlepšenie efektívnosti dotácií je ďalšia cesta ako ich skvalitniť. Dotácie by mali byť efektívne (inými slovami - mali by dosiahnuť cieľovú skupinu) pri čo najmenších nákladoch a mali by minimálne rušiť ekonomické prostredie. Ako najlepšia voľba sa aj v tom prípade javia priame dotácie vo forme hotovosti. Daňové zvýhodnenia alebo nepriame dotácie (napríklad formou dotovania ceny plynu) nie sú vhodné, buď kvôli neadresnosti alebo obrovským nákladom. Ako sme už spomínali, priame dotácie nevytvárajú tlak na zmenu alokácie zdrojov, na rozdiel od subvencovaných cien alebo dotovaných úrokov majú vysokú efektivitu pri dosahovaní cieľovej skupiny. Európska Únia v minulosti podporovala v rámci Spoločnej agrárnej politiky (CAP) poľnohospodárov napríklad v závislosti od produkcie, čo viedlo k obrovskej nadprodukcii potravín v EU, plytvaniu zdrojmi a prudko zvyšovalo náklady na dotácie. Farmári totiž boli motivovaní obrábať stále väčšie plochy, pretože to im umožňovalo produkovať väčšie množstvá, až celková produkcia EU bola omnoho väčšia ako potreba a príliš drahá na predaj na zahraničných trhoch. Po reforme CAP v prospech priamych platieb poľnohospodárom sa náklady znížili a alokácie zdrojov je efektívnejšia. 
Limitácia trvania má zmysel, pretože ekonomické subjekty ovplyvňujú svoje chovanie v prospech získania výhod z dotácií. T.j. tieto subjekty majú záujem na predlžovaní trvania dotácií čím sa mnohé programy stávajú neefektívnymi a nákladnými.  Preto, efektívne dotovanie vyžaduje periodické vyhodnocovanie zmyslu dotácie a v prípade potreby revíziu, zmenu cieľovej skupiny prípadne elimináciu dotácie. Niektoré dotácie by mali byť limitované od začiatku a mali by mať v sebe zahrnutý postupný pokles. Napríklad príspevky na utlmenie dopadu zvýšenia cien by mali byť deklarované ako dočasné od počiatku ich poskytovania. OECD odporúča, aby trvanie dotácie záviselo na tom, či problém, ktorý sa ňou rieši, je dočasný alebo či korešponduje s politickým cieľom, ktorý je dlhodobý. Politika dotácií, ktorá je konštruovaná na vyrovnanie sa s neefektivitou trhu, môže byť potrebná iba dovtedy, dokedy pretrváva zlyhanie trhu. 
Posilnenie kontroly sa dá chápať dvoma spôsobmi. Jednak ako posilnenie kontroly nákladov a ako posilnenie kontroly využitia dotácií. 

1. Kontrola nákladov sa dá vylepšiť len v prípade, že je známa výška nákladov. Ak sa dotácie poskytujú priamo z vládneho rozpočtu, náklady na jej poskytnutie sú hneď zreteľné. V prípade poskytovania dotácií cez rôzne organizácie a fondy, alebo cez štátom vlastnené subjekty obyčajne utrpí nielen transparentnosť, ale aj snaha o vyčíslenie nákladov. Ako typický príklad v Slovenskej republike môžeme spomenúť Slovenský plynárenský priemysel. 

2. Kontrola využitia by mala byť implementovaná v každom programe poskytovania dotácií, pretože ide o prostriedky daňových poplatníkov. Dotácia by mala byť využitá len na tie ciele, na ktoré bola poskytnutá, pri akomkoľvek inom použití by mala byť vrátená do rozpočtu. Nemala by byť poskytnutá dlžníkom vlády v akejkoľvek forme. Kontrolu by mal prevádzať nezávislý úrad (napríklad NKÚ). 

Pragmatický prístup: Programy musia byť konzistentné s administratívnymi kapacitami vlády. Implicitné dotácie je obyčajne omnoho ťažšie administrovať a kontrolovať ako priame, explicitné platby. Tréningové a vzdelávacie aktivity môžu byť vhodné na prekonanie bariér, či už administratívnych alebo kvalifikačných. Tieto aktivity zvyšujú schopnosť posudzovať a hodnotiť dotácie a ich alternatívy. 

1. 1 Dotácie v agrosektore

Agrosektor je špecifický kvôli vysokému podielu dotácií, ktoré do neho prúdia. V rokoch 1986 - 1995 na základe údajov OECD sa dotácie v agrosektore pohybovali medzi 1,7 - 2,5 % HDP, pričom mali klesajúcu tendenciu. V 90-tych rokoch tvorila hlavnú časť dotácií v poľnohospodárstve v krajinách OECD cenová podpora (price support). Táto podpora je čiastočne rušivá smerom k trhu, pretože je priamo spojená s produkciou: zvyšovali sa domáce ceny pre producentov, čo im dávalo dôvod na umelé zvyšovanie produkcie. Táto politika mala malý dosah na príjmy farmárov, pretože vyššie ceny výstupu motivujú k míňaniu viacej peňazí na vstupy. O tom, že táto politika je neefektívna, svedčí aj práca OECD (1995), ktorá ukazuje, že iba 20 % podpory agrosektoru končilo vo zvýšenom príjme farmárov. Práca ďalej analyzuje efektivitu rôznych spôsobov dotovania a priame dotácie boli vyhodnotené ako najlepšie v siedmych kritériách z desiatich. 
Ministerial Communiqué z Council at Ministerial level krajín OECD prvýkrát v roku 1987 a opakovane aj v rokoch neskorších vyzýva k tomu, že „rather than being provided through price guarantees or other measures linked to production or to factors of production, farm income support should, as appropriate, be sought through direct income support. “ Ako odpoveď na túto výzvu OECD uverejnila materiál OECD (1994), kde rozoznáva 4 hlavné oblasti: programy na podporu štrukturálnych zmien v agrosektore, programy stabilizácie príjmov farmárov a na nápravu škôd spôsobených živelnými pohromami, programy garancie minimálneho príjmu a konečne na zlepšovanie životného prostredia. 

Všeobecné odporúčania a charakteristiky týchto programov sú nasledujúce:

1. Priame dôchodkové platby sú priamo financované daňovými poplatníkmi

Táto charakteristika zabezpečuje, že priame platby nerušia trhový mechanizmus implicitným zdanením spotrebiteľov a je to nevyhnutná podmienka transparentnosti. 

2. Veľkosť priamych dôchodkových platieb by mala byť buď fixná alebo, ak je závislá na produkcii, tak mimo kontroly subjektu, teda aby subjekt nemohol svojimi rozhodnutiami ovplyvniť výšku dotácie 

Táto podmienka zaručí, že dotácie nespôsobia realokáciu zdrojov. Ak je platba závislá na výstupe jeho rozhodnutia, alebo môže byť ovplyvnená jeho chovaním, tak toto tvorí motív na zmenu farmárových rozhodnutí. Ako sme uviedli vyššie, pri dotácii, ktorá by bola závislá napríklad od množstva produkcie, je subjekt motivovaný produkovať viac, a tým sa narušuje konkurenčné prostredie a efektivita trhu. 

3. Účasť v programe priamych dôchodkových platieb by mala byť normálne dobrovoľná

Ak farmár je nútený spraviť rozhodnutie, ktoré by za normálnych okolností nepovažoval za najlepšie v jeho ekonomickom rozhodovaní, môže utrpieť ekonomická efektivita trhu a ziskovosť farmára. Ak pre farmára je výhodnejšie sa programu nezúčastniť, nemal by byť nútený k účasti. 

4. Priame dôchodkové platby určené na splnenie určitého politického cieľa by mali byť implementované tak, že negatívne efekty na iné programové ciele sú minimalizované a je zabránené duplikácii cieľov. 

Toto odporúčanie by malo zabezpečiť to, aby producenti neboli platení pod dvoma rozličnými programami, ktoré podporujú nekonzistentné ciele, alebo rovnakú aktivitu. 

1. 1. 1 Systém poskytovania agrodotácií v EÚ

Spoločná poľnohospodárska politika v Európskej únii podstúpila v poslednej dekáde prudké zmeny kvôli obrovským prebytkom produkcie agrosektoru. Hlavnou zmenou bolo zníženie intervenčných cien. Ako redukcia dopadu tohto kroku na dôchodky farmárov boli pre nich zavedené priame platby. Zníženie cien plodín o zhruba 15 až 20 percent bolo zavedené s cieľom priviesť ceny bližšie k svetovým a tým zlepšiť konkurencieschopnosť európskeho agrosektora. Druhým hlavným cieľom reformy je zachovať štandard života pracovníkov v agrosektore, špeciálne farmárov. 
Ako príklad môžeme uviesť obilniny. Intervenčná cena je znížená z 119,19 EUR o 15 percent na 101,3 EUR. Priame platby sú fixované na hektárovej báze, z pôvodnej úrovne 54 EUR/t na 63 EUR/t. Toto zvýšenie pokrýva 50 percentnú kompenzáciu zmenšenia cien. Komisia očakáva, že trhové ceny ostanú nad intervenčnými a že farmári budú na tieto zmeny reagovať zavedením znižovania nákladov. 
Council regulation 1259/1999 s názvom Establishing common rules for direct support schemes under the common agricultural policy zavádza pravidlá na poskytovanie priamych dotácií. Členské štáty musia implementovať programy tak, aby bola zaistená rovnosť medzi farmármi a tak, aby sa predišlo deformáciám trhov a konkurencie. Teda, na podporu sa kvalifikuje každý farmár, ktorý sa prihlási do programu a spĺňa podmienky stanovené programom. (Pod farmárom sa rozumie individuálny producent, ako aj spoločnosť. ) Táto podpora môže byť znížená, ak sa nerešpektujú environmentálne ciele, ak prosperita meraná ako hrubá marža je nad určitým limitom a ak celková suma platieb v roku presiahne určitú hranicu, stanovenú členskými štátmi. Žiadna platba nebude prevedená, ak sa zistí, že boli umelo vytvorené podmienky za účelom získania dotácie. 
Ako konkrétny príklad znovu uvedieme obilniny a iné pestované plodiny. Podmienky, ktoré musí farmár plniť na to, aby bol kvalifikovaný ako príjemca dotácií sú napríklad: oblasť, v ktorej podniká, musí byť špecifikovaná ako poľnohospodárska, nesmie byť na ňu udelené dotácia pod iným programom. Priama platba je kalkulovaná ako suma za tonu (uvedená vyššie) vynásobená priemernou výnosnosťou na hektár v danej oblasti. Súčasne je farmár povinný neobrábať určité percento svojich pozemkov, za čo je tiež kompenzovaný a povinný strpieť kontrolu nakladania s prostriedkami a kontrolu faktov, ktoré uviedol v žiadosti. 
Takisto aj v ďalších oblastiach podpor je zreteľná nasledovná štruktúra: Dotácie sa poskytnú každému, kto má o ne záujem, za podmienok, ktoré sú špecifikované v príslušnom programe. Súčasne, sa priame dotácie poskytujú tak, aby nenarušili trhové štruktúry. Ich veľkosť je často obmedzená zhora (ak presiahnu určitú hranicu, krátia sa). Je dopredu určené, aké finančné prostriedky sú na túto politiku vyčlenené a ako sa rozdelia, teda platba na jednotku výroby je známa dopredu a nemôže ovplyvniť alokáciu zdrojov. 

1. 1. 2 Dotácie v Českej republike

Agrodotácie v Českej republike do veľkej miery upravuje predpis Ministerstva zemědelství: Zásady poskytovania finančných podpôr formou dotácií na základe podporných programov stanovených podľa zákona 252/1997 Sb. o zemědelství… Na základe týchto zásad, dotácia sa prizná žiadateľovi, ktorý ešte nedostal na daný účel dotáciu z iných zdrojov. Dotácia sa prizná každému, kto spĺňa podmienky stanovené týmto predpisom. Všeobecné podmienky sú napríklad neexistencia záväzkov voči štátu, poslanie žiadosti v lehote a pod. Vo väčšine programov (okrem programu na podporu poistenia proti nákaze hospodárskych zvierat) je zabezpečené, aby všetci žiadatelia dostali rovnakú sadzbu podpory. Prostriedky sa poskytujú prevodom na účet žiadateľa a ten je povinný strpieť kontrolu kontrolnými orgánmi ministerstva. 
Priame dotácie sú poskytované na základe stavu majetku k určitému dátumu (či už na veľkosť pôdy, alebo množstvo dobytku). Niektoré programy majú špecifikované ďalšie podmienky, ktoré musí žiadateľ splniť (napríklad pri programe na podporu budovania závlah záväzok podnikať aspoň 10 rokov na pôde zavlažovanej na základe tohto programu). V prípade neplnenia podmienok je žiadateľ povinný dotáciu vrátiť späť do rozpočtu. 

2. Odporúčania

2. 1 Odporúčanie na prijatie zákona o poskytovaní dotácií

V súčasnosti sa poskytovanie dotácií a subvencií z verejných rozpočtov riadi právnymi predpismi rôznej sily, v niektorých prípadoch aj internými predpismi danej inštitúcie, či na základe štatútu štátneho fondu. Rozhodovanie o ich poskytovaní majú v rukách rozličné orgány (napríklad minister, rada ministrov, vláda SR), pričom ide o rádovo o celkovú sumu niekoľko desiatok mld. Sk (napríklad v roku 2000 to bolo približne 40 mld. Sk) v rámci celej SR. 
Na odstránenie tohto stavu a na zavedenie pevných pravidiel do systému poskytovania dotácií by sa mal  prijať predpis, ktorý bude upravovať poskytovanie dotácií orgánmi štátnej správy, informovanie o dotáciách, bude obsahovať pravidlá, ktoré musia spĺňať programy poskytovania dotácií a pod. navrhujeme dve formy riešenia:

•	Novelizáciou existujúceho zákona NR SR č 303/1995 Zb. o rozpočtových pravidlách v znení neskorších predpisov a/alebo

•	Prijatím nového zákona o dotáciách

Zákon by mal upravovať predovšetkým:

•	Definíciu dotácie – ako peňažné prostriedky štátu poskytnuté práv. alebo fyz. osobám na daný účel. Bez programu sa môžu dotácie poskytovať iba na činnosť príspevkových organizácií, inak dotácia musí byť poskytovaná na základe programov vyhlásených poskytovateľom dotácie
•	Členenie dotácií na nárokovateľné a nenárokovateľné
•	Explicitné vymenovanie nárokovateľných dotácií, alebo ich poskytovateľov, prípadne odkaz na nariadenie vlády, v ktorom budú tieto vymenované
•	Kto môže dotácie poskytovať, resp. na koho sa zákon vzťahuje – ministerstvá, krajské úrady, ústredné štátne úrady, štátne fondy a niektoré ďalšie vybrané inštitúcie ako napr. Recyklačný fond a pod. 
•	Definíciu programu – ako súbor podmienok nutných na poskytnutie dotácie
•	Čo musí dokumentácia daného programu obsahovať – identifikačné údaje programu, harmonogram príprav a realizácie programu, zdroje financovania programu, harmonogram poskytnutia finančných prostriedkov, špecifikáciu cieľov programu spolu s ich ekonomickým zdôvodnením, na aký účel môže byť dotácia poskytnutá, kto môže byť poberateľom dotácie, podmienky, ktoré musí žiadateľ spĺňať, kto a ako rozhoduje o pridelení dotácie, výšku dotácie, podmienky použitia dotácie
•	Povinnosť žiadateľa mať vyrovnané podlžnosti voči  štátnemu rozpočtu a sociálnej a zdravotným poisťovniam doložená čestným prehlásením a sankcie pri nedodržaní
•	Pri nárokovateľných dotáciách definovať formu dotácie ako priamu platbu a zabezpečiť, aby veľkosť dotácie bola dopredu určená, v súlade s textom tejto analýzy
•	Financovanie dotácií výhradne z prostriedkov štátneho rozpočtu, prípadne rozpočtu EÚ v prípade orgánov štátnej správy
•	Vyhodnotenie úspešnosti programu po jeho ukončení – najmä efektívnosti, čo sa týka cieľovej skupiny
•	Čo musí obsahovať rozhodnutie o pridelení dotácie – príjemcu dotácie, účel, na ktorý je dotácia poskytnutá, podmienky jej použitia, požiadaviek umožnenia kontroly a zverejnenia nutných údajov, povinnosť vydať a na požiadanie zaslať výročnú správu v rozpočtovom období, v ktorom je dotácia poskytnutá, uzatvorenie zmluvy o dotácií
•	Čo musí obsahovať rozhodnutie o nepridelení dotácie – dôvod neposkytnutia dotácie
•	Vznik databázy dotácií pod správou ministerstva financií prístupnú k nahliadnutiu pre pracovníkov ústredných orgánov štátnej správy a verejnosť prostredníctvom Internetu
•	Povinnosť správcov rozpočtových kapitol prijať vykonávací predpis k tomuto zákonu
•	Povinnosť poberateľov dotácií poskytnúť nutné údaje pre databázu dotácií, umožniť kontrolu použitia dotácie, použiť dotáciu len na stanovený účel, pri neoprávnenom použití dotácie povinnosť vrátiť finančné prostriedky do rozpočtu, vydať a na požiadanie zaslať výročnú správu v rozpočtovom období, v ktorom je dotácia poskytnutá
•	Pravidlá pre sledovanie, kontrolu, vyúčtovanie dotácií a vyhodnotenie ekonomických a iných dopadov dotácií – kto môže kontrolovať dodržiavanie predpisov (NKÚ, prípadne kontrolné útvary poskytovateľov dotácií), sankcie pri nedodržiavaní
•	Kedy sa môže začať riadenie o odňatí dotácie – ak prišlo k viazaniu rozpočtu, ak prišlo k zisteniu, že boli poskytnuté nepravdivé informácie zo strany poberateľa, prípadne ak rozhodnutie o udelení dotácie bolo v rozpore so zákonom
•	Pravidlá pre informovanie verejnosti o dotáciách – vložiť sem nariadenie vlády o pravidlách informovania o dotáciách a ich dopadoch
•	Povinnosť koordinácie orgánov štátnej správy tak, aby nedochádzalo k duplicitnému poskytovaniu dotácií. 

Ministerstvá – Prehľad

Ministerstvo | Bežné transfery 640 | 642 | 643+644+645
Ministerstvo dopravy pôšt a telekomunikácií SR | 8 330,176 | 21,349 | 3 040,947
Ministerstvo Financií SR | 69,941 | 61,969 | 0,000
Ministerstvo Hospodárstva SR | 688,258 | 5 567,000 | 537,318
Ministerstvo kultúry SR | 1 735,669 | 649,821 | 67,891
Ministerstvo obrany SR | 414,024 | 343,743 | 29,000
Ministerstvo pôdohospodárstva SR | 12 559,917 | 46,578 | 10 170,382
Ministerstvo práce sociálnych vecí a rodiny SR | 18 186,528 | 17 191,612 | 0,000
Ministerstvo pre správu a privatizáciu národného majetku SR | 0,163 | 0,163 | 0,000
Ministerstvo školstva SR | 1 386,582 | 615,292 | 5 843,000
Ministerstvo spravodlivosti SR | 48,494 | 48,494 | 0,000
Ministerstvo vnútra SR | 365,610 | 181,361 | 0,000
Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja SR | 3 552,420 | 151,889 | 0,000
Ministerstvo zahraničných vecí SR | 277,948 | 12,292 | 0,000
Ministerstvo zdravotníctva SR | 11 433,130 | 121,108 | 10 696,000
Ministerstvo životného prostredia SR | 391,335 | 1,659 | 0,000
Spolu | 59 440,195 | 25 014,330 | 30 384,538

Číselné údaje sú v mil. Sk za rok 2000.