B. Osobitná časť

K Čl. I
 
K bodu 1
 
V snahe predísť možným interpretačným problémom v spojitosti s pojmom účel výkonu trestu odňatia slobody obsiahnutým vo viacerých ustanoveniach zákona č. 475/2005 Z. z. o výkone trestu odňatia slobody a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon“) sa navrhuje explicitne vymedziť účel výkonu trestu odňatia slobody nadväzujúci na zásady ukladania trestov, konkrétne na zásadu vymedzenú v ustanovení § 34 ods. 1 Trestného zákona (účel trestu). Navrhované znenie zákona nadväzuje na túto zásadu, pričom dôraz sa kladie na podporu a rozvíjanie pozitívnych osobnostných vlastností a rezerv odsúdeného, resocializáciu a schopnosť viesť riadny život po prepustení z výkonu trestu na slobodu. V takto koncipovanom účele výkonu trestu sa zdôrazňuje predovšetkým pôsobenie na odsúdeného počas jeho pobytu vo výkone trestu. Pod resocializáciou je treba rozumieť súhrn aktivít zameraných na korekciu alebo zmenu osobných postojov, ktoré sú v rozpore so spoločensky akceptovanými normami.
 
K bodu 2
 
Nakoľko sa viaceré inštitúty výkonu trestu odňatia slobody (návštevy, telefonovanie, opustenie ústavu a pod.) viažu na pojem blízka osoba, ktorý je však  v porovnaní s § 116 Občianskeho zákonníka upravený rozdielne, a to taxatívnym spôsobom, navrhuje sa rozšíriť tento okruh osôb v platnom znení zákona aj o ďalšie osoby, ktoré doposiaľ nebolo možné na účely tohto zákona za blízke osoby považovať. Na základe navrhovanej právnej úpravy tak odsúdený bude môcť napríklad na návštevu prijať aj manžela (manželku) svojho dieťaťa, ale aj svojho vnuka alebo vnučku, čo v konečnom dôsledku prispeje aj k posilneniu sociálnych kontaktov, príp. k ich udržaniu najlepšie, ako je to možné.
 
K bodu 3
 
Ide o zosúladenie poznámky pod čiarou s platným právnym stavom a tiež v nadväznosti na skutočnosť, že antidiskriminačný zákon nebol zákonom č. 581/2004 Z. z. (o zdravotných poisťovniach, dohľade nad zdravotnou starostlivosťou a o zmene a doplnení niektorých zákonov), ako to súčasné znenie poznámky pod čiarou k odkazu 1 uvádza, novelizovaný.
 
K bodu 4
 
Rozšírenie okruhu práv a slobôd, vo výkone ktorých je odsúdený obmedzený a ktoré sa vzhľadom na účel výkonu trestu, zaistenie bezpečnosti osôb a zabezpečenie ochrany majetku a poriadku v miestach, kde sa vykonáva trest odňatia slobody, nemôžu uplatniť alebo ich výkon by mohol viesť k zmareniu účelu výkonu trestu, smeruje k eliminácii rizika obchodovania alebo iného („nedovoleného“) nakladania s vecami osobnej potreby medzi odsúdenými, ktoré vedú k vzniku sociálno-patologických javov v osobitnom väzenskom prostredí (úsluha, šikanovanie medzi väznenými osobami a pod.). Konkrétnym príkladom v nadväznosti na uvedené sú tzv. „kolchozy“ - zoskupenia 2 – 4 solventných väzňov či tzv. silných jedincov, ktorí disponujú peniazmi a značným vplyvom. Základom existencie tejto skupiny väzňov je „čierny trh“, prostredníctvom ktorého títo väzni získavajú a ponúkajú nielen veci dovolené, ale aj veci nedovolené, od väzňov skupujú rôzne druhy vecí a v prípade ich nedostatku medzi ostatnými (insolventnými) väzňami ich s vysokými prirážkami predávajú alebo poskytujú za úsluhy.
 
K bodu 5
 
Vypúšťa sa slovo „dozor“ nad odsúdeným, nakoľko príslušníci zboru dozor nad odsúdeným v zdravotníckom zariadení nevykonávajú; vykonávajú iba stráženie odsúdeného. Uvedená zmena nadväzuje na navrhovanú zmenu zákona č. 4/2001 Z. z. o Zbore väzenskej a justičnej stráže, ktorou sa explicitne navrhuje definovať pojmy „stráženie“ a „dozor“, čo v súčasnej právnej úprave doposiaľ absentuje. 
 
Zároveň ide o terminologické spresnenie v súlade s ustanovením § 14 zákona, ktoré pojednáva o vnútornej diferenciácii, t. j. o „umiestňovaní“ odsúdených do oddielov alebo skupín, a teda pojem „zaradeného“ (na otvorené oddelenie) nie je v danom kontexte namieste.
 
K bodu 6
 
Za účelom zamedziť výkladovým problémom v spojitosti s platným znením ustanovenia § 6 ods. 1, a zároveň z hľadiska prehľadnosti a jednoznačnosti textu, sa explicitne ustanovuje, že v prípade, ak zákon č. 4/2001 Z. z. o Zbore väzenskej a justičnej stráže v znení neskorších predpisov neustanovuje inak, stráženie, dozor, dohľad a zaobchádzanie s odsúdenými (a podmienky výkonu trestu) zabezpečuje zbor; obdobná formulácia v platnom znení zákona absentuje.     
 
Skutočnosť, že v stráženom objekte zboru môže odsúdený vykonávať aj činnosti, pri ktorých sa kontrola jeho pohybu a správania vykonáva nepravidelne, je nutné obsiahnuť aj v ustanovení § 6. Presné zadefinovanie pojmu „dohľad“ („dohľadové“ činnosti) je obsiahnuté  v navrhovanej zmene zákona č. 4/2001 Z. z. o Zbore väzenskej a justičnej stráže v znení neskorších predpisov.
 
K bodom 7 a 8
 
Ide o presun ustanovenia z platnej Vyhlášky Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky č. 368/2008 Z. z., ktorou sa vydáva Poriadok výkonu trestu (ust. § 3 platnej vyhlášky), do zákona, nakoľko sa týmto ustanovením zakladá povinnosť orgánu, ktorý odsúdeného dodal do výkonu trestu, písomne potvrdiť identitu odsúdeného, ak jeho totožnosť nemožno hodnoverne zistiť, a preto je nevyhnutné, aby vzhľadom na  adresáta tejto povinnosti išlo o povinnosť zakotvenú v zákone, nie v podzákonnej právnej norme; obdobne sa navrhuje postupovať aj v spojitosti s ustanovením § 3 ods. 2 spomínanej podzákonnej právnej normy, ktoré pojednáva o povinnosti príslušného útvaru Policajného zboru, ktorý doklad totožnosti vydal, poskytnúť v zákonoch stanovených prípadoch informáciu z informačného systému Policajného zboru.
 
K bodu 9
 
Vstupná zdravotná prehliadka umožňuje zdravotnému personálu najmä určiť zdravotný stav (resp. doplniť informácie o zdraví väznenej osoby existujúce pri prijímaní do výkonu trestu), pomáha určiť stopy násilia, ktoré bolo spáchané pred vstupom do väznice, umožňuje zistiť mentálny stav väzňa s cieľom poskytnúť primeranú podporu tým, ktorí sú náchylní na sebapoškodzovanie. Rovnako sa však ňou väznenej osobe poskytujú informácie o potrebných hygienických a iných preventívnych opatreniach, čo môže vykonávať nielen lekár, ale aj jemu podriadená sestra s odbornou spôsobilosťou.
 
Zároveň ide o zosúladenie poznámky pod čiarou k odkazu 6 s platným právnym stavom. 
 
K bodu 10
 
Ide o legislatívno-technickú úpravu; odkaz na vymedzenie pojmu návykové látky v poznámke pod čiarou presne špecifikuje ustanovenie Trestného zákona, na ktoré sa odňatie týchto vecí pri nástupe do výkonu trestu viaže. 
 
K bodu 11
 
Navrhovaná formulácia „pri prijímaní do výkonu trestu“, a to v spojitosti s oboznámením sa odsúdeného s právami a povinnosťami podľa tohto zákona, korešponduje s pravidlom 15.2 Odporúčania Rec (2006) 2 Výboru ministrov Rady Európy členským štátom o Európskych väzenských pravidlách (ďalej len „európske väzenské pravidlá“), kde sa uvádza, že všetkým väzňom majú byť poskytnuté informácie o pravidlách upravujúcich väzenskú disciplínu a o ich právach a povinnostiach vo väzenskom zariadení pri prijatí, resp. pri prijímaní, teda ide o konkrétny časový okamih – okamih prijímania odsúdeného, ktorý však nemožno stotožňovať s časovým okamihom,  resp. s časovým intervalom „po prijatí“, ako to vyvstáva zo súčasného znenia predmetného ustanovenia. 
 
Zároveň sa expressis verbis ustanovuje, že ak tomu bráni zdravotný stav odsúdeného príp. iné závažné dôvody, odsúdený sa nielen o právach a povinnostiach podľa tohto zákona, ale aj o dĺžke výkonu trestu a o možnosti prepustenia z jeho výkonu obligatórne poučí ihneď po odpadnutí predmetných dôvodov. 
 
K bodu 12
 
Platné znenie zákona spôsobuje pri výklade pojmu „rozhodne“ (o umiestnení odsúdeného do konkrétneho ústavu) aplikačné problémy. Z navrhovaného znenia bude jasné, že ide o „technicko-organizačné rozhodnutie“, ktorým Generálne riaditeľstvo Zboru väzenskej a justičnej stráže určí podľa súdom určeného stupňa stráženia, dĺžky trestu, závažnosti trestnej činnosti, veku, zdravotného stavu, vzdelania a kvalifikácie odsúdeného ústav, v ktorom bude odsúdený vykonávať trest odňatia slobody. Toto „technicko–organizačné“ rozhodnutie nezakladá, nemení a ani nezrušuje žiadne práva a povinnosti väznených osôb.
 
K bodu 13
 
Navrhovaná úprava, v súlade s pravidlom 18.9 európskych väzenských pravidiel, ustanovuje podmienky možných výnimiek z oddeleného umiestňovania väznených osôb, pričom možnosť spoločného umiestnenia mladistvej osoby a dospelej osoby zužuje len na prípady, kedy je takéto ubytovanie na prospech mladistvého. Základným kritériom takéhoto umiestnenia je teda najlepší záujem dieťaťa, čo je predovšetkým v súlade s čl. 39c Dohovoru o právach dieťaťa. Ďalšou nevyhnutnou podmienkou je súhlas zainteresovaných (uväznených) osôb s ich spoločným umiestnením, a to bez akýchkoľvek výhrad. Na základe odporúčania Európskeho výboru na zabránenie mučenia a neľudského či ponižujúceho zaobchádzania alebo trestania (ďalej len „odporúčanie CPT“), uvedenom v Správe pre vládu Slovenskej republiky o návšteve Slovenskej republiky v dňoch 24. marca až 2. apríla 2009, sa budú výnimky z oddeleného umiestňovania niektorých kategórií väznených osôb pravidelne preskúmavať/prehodnocovať kompetentnými orgánmi, najmenej však raz za tri mesiace; v nadväznosti na túto skutočnosť sa do návrhu zákona zapracúva aj povinnosť ústavu informovať príslušného prokurátora vykonávajúceho dozor v miestach, kde sa trest odňatia slobody vykonáva, o takomto umiestnení, čím sa predíde situáciám, kedy by takáto preskúmavacia povinnosť bola odkázaná len na vlastnú vyhľadávaciu činnosť prokurátora.
 
K bodu 14
 
Z dôvodu ochrany bezpečnosti odsúdeného alebo iných osôb alebo z iného závažného dôvodu je možné odsúdeného umiestniť do cely alebo izby samostatne. Navrhované znenie smeruje k operatívnejšiemu riešeniu bezpečnostných problémov, ktoré vzniknú v prípade, keď riaditeľ ústavu nie je zastihnuteľný, a teda objektívne nemôže rozhodnúť o tomto probléme (nachádza sa napr. v oblasti, ktorá nie je verejnou telefónnou službou).
 
K bodu 15
 
Ide o terminologické spresnenie v súlade s ustanovením § 14 zákona, ktoré pojednáva o vnútornej diferenciácii, t. j. „umiestňovaní“ odsúdených do oddielov alebo skupín.
 
K bodu 16
 
Trest odňatia slobody sa vykonáva diferencovane v ústavoch minimálneho, stredného alebo maximálneho stupňa stráženia. Trest odňatia slobody sa u osôb, ktoré neprekročili osemnásty rok svojho veku, vykonáva v ústavoch na výkon trestu pre mladistvých. Súd môže rozhodnúť, že v ústave na výkon trestu pre mladistvých sa vykoná trest aj u mladistvého, ktorý už prekročil osemnásty rok svojho veku (§ 115 ods. 5 Trestného zákona).Vzhľadom na uvedené  a v súlade s pravidlom 11 európskych väzenských pravidiel sa navrhuje, aby riaditeľ ústavu bol povinný navrhnúť súdu zaradenie mladistvého odsúdeného, po dovŕšení 18 rokov jeho veku, do príslušného stupňa stráženia. 
 
K bodu 17
 
Za účelom zabezpečenia jednoznačnosti textu sa určuje písomná forma žiadosti odsúdeného (adresovanej riaditeľovi ústavu) o premiestnenie do iného ústavu na výkon trestu odňatia slobody, avšak navrhovaná právna úprava nezabúda ani na uplatnenie tohto práva u odsúdených, ktorý nemôžu alebo nevedia písať.
 
K bodu 18
 
Ide o zosúladenie poznámky pod čiarou s platným právnym stavom.
 
K bodu 19
 
Rozšírením ustanovenia upravujúceho právo odsúdeného na odievanie sa obojstranne prijateľne a výslovne odstraňujú aplikačné problémy spôsobu doručenia a následnej pravidelnej obmeny vlastného odevu a obuvi; rozširujú sa možnosti používať vlastnú spodnú bielizeň a ponožky bez viazania na podmienku zabezpečenia ich pravidelnej obmeny (odsúdení ich musia udržiavať v hygienicky nezávadnom stave vlastným konaním).
 
K bodu 20
 
Návrh nového znenia § 22 v porovnaní s platnou právnou úpravou vymedzuje právo odsúdeného na osobnú hygienu podrobnejšie. Ústav bude povinný odsúdenému poskytnúť peňažné prostriedky na nákup ďalších potrieb osobnej hygieny, avšak len pod podmienkou, že odsúdený nemá na konte v čase potreby finančné prostriedky a ani v predchádzajúcom mesiaci nevykonával nákup v predajni zriadenej v ústave (kde si tieto veci mohol samostatne nakúpiť). Navrhovanou právnou úpravou sa rovnako zabezpečuje spôsob refundácie prostriedkov, ktoré sa takto odsúdenému poskytli. Za účelom zabezpečenia jednoznačnosti textu právnej normy a zamedzenia prípadným interpretačným problémom sa expressis verbis ustanovuje kalendárny týždeň ako časový interval, v rámci ktorého má odsúdený najmenej dvakrát zákonný nárok na uplatnenie práva na sprchovanie.
 
Návrh nového znenia § 23, aj v súlade s pravidlom 23.6 európskych väzenských pravidiel, rozširuje taxatívny výpočet vecí osobnej potreby, ktoré môže mať odsúdený pri sebe v cele o písomnosti, ktoré bezprostredne súvisia s konaním vo veci, v ktorej odsúdený vykonáva trest odňatia slobody, ako aj o písomnosti týkajúce sa iných právnych vecí odsúdeného. V súvislosti s právom odsúdeného mať vo výkone trestu v cele alebo v izbe aj určený elektrický spotrebič návrh zákona bližšie špecifikuje podmienky, ktoré musí elektrický spotrebič spĺňať. Súčasne sa odstraňujú v praktickej rovine problémy následného nakladania s osobnými vecami odsúdeného, ktorých držanie nie je povolené, je v rozpore s účelom výkonu trestu alebo ich účel držania v ústave skončil.
 
K bodu 21
 
Z dôvodu organizačného a technického zabezpečenia práva odsúdeného na návštevu sa zákonným spôsobom upravuje faktický postup realizácie návštevy. Ak odsúdený nemá záujem o návštevu, nezašle pred určeným termínom návštev povolenie k návšteve žiadnej osobe, neuplatnený nárok (právo na návštevu v jednom kalendárnom mesiaci) sa nevykoná nad rozsah zákonného nároku v ďalšom mesiaci (nároky na nevykonané návštevy z jednotlivých mesiacov sa nekumulujú). Navrhovaná právna úprava však neopomína ani tie situácie, kedy sa pozvaná osoba na návštevu nedostaví v stanovenom termíne z objektívnych dôvodov (napr. porucha/meškanie dopravného prostriedku); v takomto prípade bude možné návštevu vykonať v náhradnom termíne.
 
Rovnako sa za účelom zabezpečenia jednoznačnosti textu právnej normy a zamedzenia prípadným interpretačným problémom expressis verbis ustanovuje kalendárny mesiac ako časový interval, v rámci ktorého má odsúdený najmenej raz zákonný nárok na uplatnenie práva prijať návštevu.
 
K bodu 22
 
Rozširuje sa možnosť uskutočniť návštevu medzi odsúdenými a medzi obvinenými a odsúdenými navzájom, aj pokiaľ ide o súrodencov, starých rodičov a vnúčatá (v odôvodnených prípadoch aj iných osôb), čo v konečnom dôsledku prispeje k posilneniu sociálnych kontaktov, príp. k ich udržaniu najlepšie, ako je to možné; uvedená možnosť doposiaľ v platnom znení zákona absentuje. 
 
K bodu 23
 
V oznámení o správaní odsúdeného sa nachádzajú rôzne osobné údaje odsúdených, ktoré je zbor povinný chrániť v súlade so zákonom č. 122/2013 Z. z. o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a preto sa súhlas odsúdeného s podaním takéhoto oznámenia jemu blízkej osobe alebo jeho obhajcovi považuje za nevyhnutnosť.
 
Zároveň sa za účelom hlbšieho zapájania zákonných zástupcov do procesu zaobchádzania rozširuje právo zákonných zástupcov aj na informácie týkajúce sa zodpovednostných vzťahov vznikajúcich počas určeného obdobia výkonu trestu odňatia slobody; nakoľko ide o špecifickú skupinu odsúdených (mladiství, osoby pozbavené spôsobilosti na právne úkony alebo osoby v takejto spôsobilosti obmedzené) ich súhlas na poskytovanie takýchto informácií sa vzhľadom na ich špecifické postavenie nevyžaduje. 
 
K bodom 24 a 25
 
Špecifikuje sa postup nakladania s korešpondenciou, ktorú je ústav, po oboznámení sa s jej obsahom, povinný podľa zákona zadržať. Na rozdiel od platného stavu sa odsúdenému do osobného spisu založí len korešpondencia, ktorej je odsúdený autorom, a teda jej obsah priamo vytvára (odosielaná korešpondencia); súčasné znenie ustanovuje povinnosť ústavu do osobného spisu odsúdeného zakladať aj korešpondenciu, za obsah ktorej odsúdený nezodpovedá (prijímaná korešpondencia).
 
K bodu 26
 
Ide o zosúladenie poznámky pod čiarou s platným právnym stavom.
 
K bodu 27
 
Explicitne sa navrhuje uplatňovať postup, ktorým sa odstraňujú praktické problémy nakladania s nepovolenou vecou, aj v prípade poštovej zásielky zaslanej obvinenému (alebo jej časti), ak táto nie je v súlade so zákonným vymedzením pojmu korešpondencia.
 
Zároveň sa na základe praktických poznatkov za účelom obstarávania poštových známok odsúdeným rozširuje možnosť prijímania poistených poštových zásielok, a to s cieľom umožniť odsúdeným odosielať korešpondenciu v čo najväčšej miere, a tým udržiavať kontakt s vonkajším svetom. 
 
K bodu 28
 
K § 26
Nakoľko hlavným cieľom systémovej úpravy všetkých práv a povinností väznených osôb je po vzore viacerých európskych väzenských systémov a odporúčaní medzinárodných orgánov vytvoriť v praxi funkčný, obojstranne vyvážený a ako celok jednoduchý, prehľadný a spravodlivý systém, ktorý bude život vo väzení čo najviac približovať k pozitívnym aspektom života v spoločnosti (najmä zabezpečením rozvojových aktivít zameraných na prevenciu vzniku sociálno-patologických javov vo väzenskom prostredí), navrhovaná právna úprava preto zjednoduší časovo a administratívne náročný systém niektorých súčasných inštitútov výkonu trestu, výkon ktorých vyžaduje značné personálne náklady pri nízkej efektivite celkového napĺňania účelu výkonu trestu (zabezpečenie rozvojových aktivít) a naplní jeden z cieľov Stratégie prevencie kriminality a inej protispoločenskej činnosti v Slovenskej republike na roky 2012 – 2015 v oblasti terciárnej prevencie uložených Ministerstvu spravodlivosti Slovenskej republiky – „nastaviť systém motivácie  a odmeňovania odsúdených  a osôb  vo väzbe“. Vychádzajúc z uvedeného zmena ustanovenia § 26 preto neznamená zánik možnosti samostatného obstarania potravín a niektorých vecí osobnej potreby odsúdenými, práve naopak, zrýchlením možnosti odsúdeného samostatne nakladať s peňažnými prostriedkami evidovanými na jeho osobnom konte v ústave, upravenými podmienkami samostatných nákupov v predajni zriadenej v ústave a zavedením možnosti prijatia balíka s potravinami a vecami osobnej potreby (už aj vrátane cigariet, tabaku a tabakových výrobkov) ako disciplinárnej odmeny nepodmienenej časovým intervalom (ako je tomu v súčasnom znení ustanovenia § 26 – raz za tri mesiace), ale len motiváciou odsúdeného k plneniu povinností a aktívnej účasti na plnení programu zaobchádzania, sa posilnia práva a možnosti odsúdeného si samostatne obstarať (ako je tomu v civilnom živote) potraviny a veci osobnej potreby a súčasne sa odstráni permanentné riziko prieniku drog a iných nepovolených vecí do ústavov. Prienik akýchkoľvek nepovolených látok do ústavu (od omamných látok, psychotropných látok, prekurzorov, jedov, liekov, na identifikáciu ktorých v ústavoch nie sú potrebné technické prostriedky, cez podozrivé potravinové zásielky, ktoré môžu kontaminovať aj ostatný obsah balíka a spôsobiť rôzne potravinové nákazy, až po hroziace nebezpečenstvo doručenia nástražných výbušných predmetov, ktoré môžu ohroziť bezpečnosť väznených osôb alebo pôsobiť ako prostriedok ich zastrašovania) spôsobuje v praktickej rovine značné problémy väzenským orgánom, ale najmä priame fyzické narušenie života a zdravia alebo vznik sociálno-patologického narušenia väznených osôb. Na strane druhej sa však väzneným osobám i naďalej ponecháva právo prijímať veci osobnej potreby súvisiace najmä s emocionálnym životom (napr. v prípade odsúdenej ženy – matky – vo vzťahu k deťom, fotografie, obrázky od rodinných príslušníkov a podobne), ktorý aktívne motivuje ľudské správanie, a to preto, aby väzenie malo vzhľadom na účel výkonu trestu minimálny vplyv na emotivitu väznenej osoby.
 
K § 27
Strata slobody nemá znamenať absolútnu stratu kontaktu s vonkajším svetom. Z dôvodu posilnenia sociálnych kontaktov, vytvárania podmienok na ich udržanie najlepšie, ako je to možné, sa rozvíja a prehlbuje jestvujúca úprava práva odsúdeného telefonovať prostredníctvom telefónneho zariadenia umiestneného v ústave. Časový interval minimálneho zákonného nároku na telefonovanie blízkym osobám, ktorých výpočet je v zákone taxatívne vymedzený, sa rozširuje z 15 na najmenej 20 minút najmenej dvakrát za kalendárny mesiac. 
Rovnako sa navrhuje rozšíriť okruh osôb, s ktorými môže odsúdený telefonovať, aj o obhajcu, čo v platnom znení zákona doposiaľ absentuje. 
 
K § 28 
Navrhuje sa sprehľadniť prijímanie peňažných prostriedkov a nakladanie s nimi. V súlade s pravidlami 26.11 a 26.12 európskych väzenských pravidiel sa odsúdenému počas výkonu trestu peňažné prostriedky účtované a evidované na jeho konte umožňuje minúť podľa vlastného uváženia na povolené veci pre vlastnú potrebu (vreckové konto), resp. odsúdený sa nabáda k dobrovoľnej úhrade nesplatených záväzkov tak, aby po skončení výkonu trestu nezačínal „nový život“ zaťažený starými pohľadávkami (osobné konto). 
Za účelom zabezpečenia právnej istoty a jednoznačnosti textu teda návrh zákona novým - prehľadným spôsobom nielen vypočítava všetky spôsoby nadobúdania peňažných prostriedkov, ktoré sa odsúdenému evidujú na osobnom alebo vreckovom konte odsúdeného, ale aj určuje pravidlá disponovania s nimi. Disponovanie s peňažnými prostriedkami na vreckovom konte sa odsúdenému neobmedzuje. Disponovanie s peňažnými prostriedkami na osobnom konte je u odsúdeného obmedzené „minimálnym zostatkom“ peňažných prostriedkov, ktoré sú v súlade s pravidlom 33.8 európskych väzenských pravidiel dostatočné na dopravu do cieľa cesty odsúdeného (jednotne určených 10% zo sumy životného minima pre všetkých odsúdených)  a „priame“ živobytie bezprostredne po skončení výkonu trestu. S peňažnými prostriedkami na osobnom konte (očistenými o minimálny zostatok) môže odsúdený voľne disponovať v prípade, že ústav neeviduje u odsúdeného žiadnu pohľadávku na výživnom, pohľadávku spojenú s výkonom väzby a výkonom trestu alebo inú pohľadávku ostatných oprávnených fyzických osôb alebo právnických osôb. 
 V prípade väznenej osoby, u ktorej ústav eviduje neuhradené pohľadávky, sa novým spôsobom definuje spôsob podmieneného čerpania peňažných prostriedkov účtovaných a evidovaných ústavom na osobnom konte. Rozdiel oproti súčasne platnej úprave je v tom, že možnosť väznenej osoby čerpať tieto peňažné prostriedky už nebude viazaná na vykonané dobrovoľné úhrady pohľadávok len v predchádzajúcom kalendárnom mesiaci (V súčasnosti systéme môže odsúdený, ktorý dobrovoľne uhradil zo svojho konta v mesiaci januára 30,- Eur, nakupovať až v mesiaci február a len do výšky 30,- Eur. Ak v mesiaci január ale dobrovoľne neuhradí nič (lebo pohľadávka dôjde do ústavu, resp. bude zaevidovaná na konci mesiaca a obvinený nestihne požiadať o jej dobrovoľnú úhradu), v mesiaci február nemôže nakupovať. Rovnako ak v mesiaci január dobrovoľne uhradí zo svojho konta 30,- Eur a v predchádzajúcich mesiacoch ďalších 150,-Eur, môže vo februári nakupovať len do výšky 30,- Eur.), ale bude viazaná výškou sumy všetkých uhradených pohľadávok v akomkoľvek čase predchádzajúcom záujmu odsúdeného na čerpanie - napr. na nákup potravín alebo vecí osobnej potreby. 
Takto nastavený systém teda umožní väznenej osobe disponovať s jej peňažnými prostriedkami efektívnejšie a zároveň ju naďalej vychováva - motivuje k vyššej dobrovoľnej úhrade jej neuhradených pohľadávok.
Odsúdení v uzavretom ústave disponujú peňažnými prostriedkami formou bezhotovostného styku. Na účel vytvárania priaznivých podmienok na realizáciu programu zaobchádzania sa odsúdeným umiestneným v otvorenom oddelení umožňuje uhradiť realizovaný nákup platbou v hotovosti. Navrhovaná právna úprava reguluje objem finančných prostriedkov, ktoré môže mať odsúdený pri sebe.
 
K bodu 29      
 
Ide o legislatívno-technickú úpravu v nadväznosti na navrhované znenie ustanovenia § 28 ods. 3 písm. c), kde je potrebné predmetnú legislatívnu skratku zaviesť.
 
K bodom 30 až 38
 
Ide o spresnenie textu s prihliadnutím na požiadavku jasnosti a určitosti právneho predpisu. Osobe vo výkone trestu odňatia slobody sa v súlade so zákonom č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení dôchodkové dávky, dávky úrazového a nemocenského poistenia poukazujú prostredníctvom ústavu na výkon trestu odňatia slobody a poberateľovi dávky sa evidujú a účtujú na jeho konte. Povinnosť odsúdeného, ktorý je poberateľom dôchodku, nahradiť z dôchodku trovy výkonu trestu vzniká priamo zo zákona. Navrhovanou zmenou sa riešia praktické problémy, ktoré vznikali pri vydávaní deklaratórneho rozhodnutia.
 
Navrhuje sa, aby nástup do výkonu trestu u odsúdeného – poberateľa dôchodku oznámil ústav príslušnému orgánu sociálneho poistenia, príslušnej dôchodkovej správcovskej spoločnosti a príslušnej poisťovni rovnako ako jeho prepustenie z výkonu trestu.
 
Precíznejšie sa upravuje doterajšia právna úprava problematiky dôchodku zaslaného odsúdenému, ktorý bol zaslaný ústavu v čase od prepustenia odsúdeného do času doručenia oznámenia o prepustení odsúdeného príslušnému orgánu sociálneho poistenia, dôchodkovej správcovskej spoločnosti a poisťovni podľa osobitného predpisu (ústavu môže byť doručená dávka, ktorej poberateľ už nie je vo výkone trestu odňatia slobody).
 
K bodom 39 a 40
 
V ústave sú pre odsúdených zriadené predajne s potravinárskym, drogistickým a priemyslovým tovarom a odsúdený v nich má právo nakupovať potraviny, veci osobnej potreby a iné veci najmenej raz za týždeň, podľa navrhovaného znenia pôjde o týždeň kalendárny, čím sa zamedzí prípadným interpretačným problémom. Navrhovaná právna úprava zároveň rozširuje možnosti obstarania potravín, vecí osobnej potreby a iných vecí väznenou osobou, nakoľko rozvíja presnú aplikáciu jestvujúceho práva i na odsúdeného, ktorý do výkonu trestu nastúpil alebo bol premiestnený z iného ústavu po určenom termíne nákupu (z dôvodu organizačného a technického zabezpečenia je termín nákupu určený v ústavoch rôzne).
 
Na rozdiel od súčasného znenia (oprávňuje riaditeľa ústavu, aby určil sortiment, množstvo a termín nákupu) navrhovaná úprava priamo negatívne vymedzuje predmety, ktoré nie je možné (vzhľadom na účel výkonu trestu) v tejto predajni predávať (limity sú určené, okrem iného, aj podmienkami zdravotnej neškodnosti potravín, napr. v letnom období bude obmedzené množstvo predávaných majonézových a mliečnych výrobkov, resp. iných rýchlo kaziacich sa potravín).
 
K bodom 41
 
Ide o zosúladenie poznámky pod čiarou s platným právnym stavom.
 
K bodu 42
 
Uvedená zmena vychádza z pravidla 19 Odporúčania Rec (98) 7 Výboru ministrov Rady Európy členským štátom týkajúcim sa etických a organizačných aspektov zdravotnej starostlivosti vo väzniciach. Je nielen v záujme väzňov, ale najmä v záujme širokej populácie (s ohľadom na postupy v spojitosti s infekčnými chorobami, ktoré sa môžu rozšíriť z väzníc do spoločnosti) poskytnúť väznenej osobe, ktorá nemá peňažné prostriedky na nákup liekov, liečebnej alebo zdravotníckej pomôcky predpísaných lekárom, príspevok na ich zabezpečenie.
 
Navrhovanou právnou úpravou by sa však rovnako zabezpečila aspoň čiastočná návratnosť poskytnutých peňažných prostriedkov. V prípade, že odsúdený nemá v čase potreby na vymedzené úhrady dostatok prostriedkov a neskôr by v priebehu výkonu trestu prijal na svoje konto peňažné prostriedky, ústav by si tieto prostriedky mohol automaticky stiahnuť z konta odsúdeného a použiť ich na refundáciu prostriedkov, ktoré odsúdenému poskytol. Išlo by tak o návratný príspevok počas doby výkonu trestu povinného, avšak v čase jeho prepustenia by sa za podmienok uvedených v doplnenej vete odseku 2 stal nenávratným. Po prepustení povinného z výkonu trestu by sa tak nenavyšovali pohľadávky ústavu, ktoré sú vo väčšine prípadov nevymožiteľné a na druhej strane by sa zabezpečila ich návratnosť, ak by mal odsúdený prostriedky počas výkonu trestu. 
 
K bodu 43
 
Ide o zmenu z legislatívno-technického hľadiska, nakoľko ustanovenie odseku 3 sa javí byť nadbytočné, keďže právo odsúdeného na zdravotnú starostlivosť je v korelácii s povinnosťou ústavu zabezpečiť jeho výkon. 
 
K bodu 44
 
V súlade s pravidlom 24.8 európskych väzenských pravidiel  a za účelom hlbšie rozvíjať extramurálne vzťahy sa v rámci zdravotnej starostlivosti zakladá povinnosť ústavu informovať o vážnom ochorení alebo úraze odsúdeného jeho blízku osobu, ktorú odsúdený určí.
 
K bodom 45 a 46
 
Navrhovaná právna úprava sa javí byť zreteľnejšou, nakoľko právo na vychádzku sa definuje ako samostatné právo odsúdeného. Čo sa týka možnosti obmedziť toto právo v prípadoch ohrozenia bezpečnosti v ústave (napr. nepokoje medzi väznenými osobami) alebo ohrozenia bezpečnosti a zdravia osôb v priestore vychádzok (napr. bitka v priestore vychádzok), ide o obdobnú úpravu, ktorá sa uplatňuje pri vykonávaní práva odsúdeného na návštevy podľa ustanovenia § 24 zákona.
 
K bodu 47
 
V porovnaní so súčasnou právnou úpravou sa zjednocujú podmienky na vlastný elektrický spotrebič, ktoré budú uvedené v ustanovení § 23 ods. 3 zákona, čo sa vyžaduje zohľadniť aj v prípade používania vlastného  rádioprijímača a televízneho prijímača odsúdeným. 
 
Zároveň ide o vypustenie poznámky pod čiarou k odkazu 22, nakoľko podľa ustanovenia § 5 ods. 3 písm. b) zákona č. 340/2012 Z. z. o úhrade za služby verejnosti poskytované Rozhlasom a televíziou Slovenska a o zmene a doplnení niektorých zákonov sú zariadenia zboru oslobodené od povinnosti uhrádzať koncesionárske poplatky.  
 
K bodu 48
 
Navrhovaná právna úprava odstráni nejasný výklad pojmu „ním určeným príslušníkom zboru“, nakoľko zo znenia platného ustanovenia jednoznačne nevyplýva, či osoba, s ktorou odsúdený vykonáva pohovor zameraný na riešenie jeho žiadosti, je určená riaditeľom ústavu alebo je priamo určená väznenou osobou v jej žiadosti o rozhovor. Ak bude v žiadosti odsúdeného o rozhovor s riaditeľom ústavu uvedený dôvod, riaditeľ ústavu môže na rozhovor s odsúdeným určiť vecne kompetentného príslušníka zboru (napr. ak žiadosť odsúdeného smeruje k poskytovaniu zdravotnej starostlivosti, môže riaditeľ ústavu určiť na vykonanie rozhovoru s odsúdeným vedúceho lekára zdravotníckeho strediska ústavu). 
 
K bodu 49
 
Za účelom eliminácie problémov v aplikačnej praxi je nevyhnutné vysporiadať sa aj s takými situáciami, keď prokurátor navrhne súdu primerané obmedzenie vo výkone trestu, nakoľko v prípade ďalšieho trestného stíhania odsúdeného existujú dôvody kolúznej väzby podľa § 71 ods. 1 písm. b) alebo ods. 2 písm. b) Trestného poriadku, a to tak, aby od podania návrhu prokurátorom až do právoplatného rozhodnutia súdu o tomto návrhu bol odsúdený pri niektorých taxatívne určených inštitútoch v režime primeranom kolúznej väzbe. Ide napríklad o prípad, keď pred konečným rozhodnutím o obmedzení odsúdeného podľa § 84 Trestného poriadku má tento odsúdený návštevy vo výkone trestu odňatia slobody bez prítomnosti orgánu činného v trestnom konaní, ktorými môže byť zmarený účel trestného konania. Ide o úpravu obdobnú inštitútu zadržania obvineného podľa Trestného poriadku.  
 
K bodu 50
 
Ide o zmenu nadväzujúcu na zmenu znenia ustanovenia § 46 zákona, ktoré pojednáva o aktivitách pre všeobecný rozvoj osobnosti odsúdeného.
 
K bodu 51
 
Ide o zmenu vychádzajúcu z odôvodnenia k navrhovanému novelizačnému bodu 9.
 
Zároveň ide o zosúladenie poznámky pod čiarou k odkazu 25 s navrhovanou zmenou zákona č. 4/2001 Z. z. o Zbore väzenskej a justičnej stráže v znení neskorších predpisov. 
 
K bodu 52
 
Ide o presun ustanovenia pojednávajúceho o povinnosti odsúdeného podrobiť sa predmetným úkonom zo súčasného znenia ustanovenia § 99 ods. 2 zákona, a to z dôvodu zabezpečenia jednoznačnosti a prehľadnosti textu zákona.
 
K bodom 53 až 55
 
Spresňujú sa povinnosti odsúdeného, ktoré vyplývajú z iných všeobecne záväzných právnych  predpisov (viď poznámka pod čiarou k odkazu 25a), resp. ide o presun ustanovení niektorých povinností z platnej vyhlášky Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky č. 368/2008 Z. z., ktorou sa vydáva Poriadok výkonu trestu odňatia slobody v platnom znení (ust. § 32 – Nosenie preukazu odsúdeného a ust. § 58 – Oznámenie pracovného úrazu alebo iného úrazu), priamo do zákona, nakoľko je nevyhnutné takéto povinnosti odsúdeného obsiahnuť explicitne v zákone, nie v podzákonnej právnej norme.
 
K bodu 56
 
Oproti súčasnej právnej úprave sa zákazy pre odsúdeného rozšíria aj o nosenie piercingu, ktoré znamená pre jeho nositeľa nielen zvýšené riziko ohrozenia zdravia v prípade mimoriadnych udalostí (fyzický útok inej väznenej osoby), ale aj možné riziko jeho odcudzenia (šperk). Rovnako zakázané budú aj iné druhy sebapoškodzovania resp. poškodzovania inej osoby, ktorými si väznená osoba sebe alebo inej osobe síce priamo nespôsobuje ujmu na zdraví, ale prostredníctvom rôznych pomôcok sebe alebo inej osobe vedome vyvoláva vonkajšie telesné zmeny, pri ktorých hrozí reálne nebezpečenstvo vzniku infekcie a ohrozenia zdravia väznených osôb.
 
K bodu 57
 
Ide o legislatívno-technickú úpravu. Z ustanovenia sa vypúšťajú slová „okrem prípadu jeho použitia podľa § 27 ods. 4“, nakoľko zákonný odkaz na  § 27 ods. 4 zákona je nadbytočný a zmätočný, keďže od účinnosti zákona č. 127/2008 Z. z. sa úprava, ktorú obsahovalo ustanovenie § 27 ods. 4, vypustila (riešila použitie mobilného telefónu nepočujúcim odsúdeným do 30. 4. 2008). Ustanovenie sa zároveň dopĺňa o slová „alebo iné technické zariadenie umožňujúce komunikáciu alebo záznam a prenos informácií,“ s cieľom eliminácie možnosti marenia účelu výkonu trestu.
 
K bodu 58
            
Dopĺňa sa zákaz zneužívať a poškodzovať preukaz odsúdeného. Preukaz odsúdeného má v podmienkach výkonu trestu obdobný charakter ako preukaz totožnosti. Prostredníctvom plastovej identifikačnej karty odsúdený vykonáva napríklad bezhotovostný nákup v predajni zriadenej v ústave.
 
K bodu 59
 
Precíznejšie sa upravuje doterajšia právna úprava problematiky prístupu k ústavnému poriadku. Súčasné znenie síce ukladalo väzenským orgánom povinnosť umiestniť ústavný poriadok v každej cele, kde bol umiestnený odsúdený, ale pre jeho časté poškodenie alebo zničenie nebolo reálne možné zabezpečiť, aby bol k dispozícii všetkým odsúdeným ubytovaným spoločne. Rovnako sa zavádza možnosť odsúdeného požiadať o výtlačok ústavného poriadku, ktorý mu bude v prípade záujmu poskytnutý.
 
K bodu 60
 
Pravidlá zaradenia odsúdeného do práce, ako osobitného vzťahu medzi ústavom a odsúdeným, ktorým nevzniká pracovný pomer ani iný obdobný pracovnoprávny vzťah, sa rozširujú o povinnosť ústavu zabezpečiť posúdenie zdravotnej spôsobilosti na prácu na základe výsledkov lekárskej preventívnej prehliadky vo vzťahu k práci u odsúdeného, ktorý je mladší ako 18 rokov (§ 176 Zákonníka práce). Zdravotná spôsobilosť odsúdených zaradených do práce je zakotvená v európskych väzenských pravidlách, podľa ktorých väzni majú pracovať za rovnakých podmienok ako zamestnanci mimo výkonu trestu odňatia slobody.
 
K bodom 61 a 62
 
Ide o spresnenie textu s prihliadnutím na požiadavku jasnosti a určitosti právneho predpisu. Odsúdení sú v súlade s platným právnym stavom zaraďovaní do práce v strediskách vedľajšieho hospodárstva ústavov a vo vnútornej prevádzke ústavov, pričom táto činnosť nemá podnikateľský charakter. Strediská vedľajšieho hospodárstva ústavov poskytujú práce a služby aj právnickým osobám a fyzickým osobám na základe zmlúv uzavretých podľa Obchodného zákonníka alebo Občianskeho zákonníka. Navrhovaná úprava odstraňuje výkladové problémy pri ekonomickom výsledku stredísk vedľajšieho hospodárstva.
 
Zároveň ide o zosúladenie poznámky pod čiarou k odkazu 27 s navrhovanou zmenou zákona č. 4/2001 Z. z. o Zbore väzenskej a justičnej stráže v znení neskorších predpisov. 
  
K bodu 63
 
Ide o zosúladenie poznámky pod čiarou s platným právnym stavom.
 
K bodom 64
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu súvisiacu s navrhovanou zmenou ustanovenia § 28 zákona.
 
K bodu 65
 
Navrhovaná zmena korešponduje so znením obdobných formulácii používaných v zákone v spojení s pojmom „ústav“, nie s pojmom „zbor“ (napr.  ústav je povinný, ústav zabezpečuje,  ústav zaisťuje atď.).
 
K bodom 66 a 67
 
Ide o spresnenie textu s prihliadnutím na požiadavku jasnosti a určitosti právneho predpisu, a to aj v nadväznosti na zmenu znenia ustanovenia § 28 zákona.
 
K bodu 68
 
Navrhovaná úprava zohľadňuje skutočnosť, že pri zaradení odsúdeného do práce je zákonnou povinnosťou každého ústavu odvádzať za neho ako za zamestnanca poistné na sociálne poistenie a príspevky na starobné dôchodkové sporenie, poistné do zdravotných poisťovní a plniť odvodovú povinnosť voči daňovým úradom. V týchto prípadoch každý ústav vystupuje ako samostatný subjekt.
 
K bodu 69
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu súvisiacu s navrhovanou zmenou ustanovenia § 28 zákona (vypúšťajú sa poznámky pod čiarou k odkazom 15b a 15c, na ktoré sa v § 45 ods. 9 platnej právnej úpravy odkazuje, a nahrádzajú sa poznámkami pod čiarou k odkazom 13b a 13c). 
 
K bodu 70
 
Ide o zosúladenie poznámky pod čiarou s platným právnym stavom. 
 
K bodu 71
 
Navrhovaná právna úprava smeruje predovšetkým k zosúladeniu s  ustanovením § 5 ods. 1 písm. e) zákona č. 595/2003 Z. z. o dani z príjmov v znení neskorších predpisov, z ktorého vyvstáva, že odmeny odsúdených, a teda aj finančná odmena poskytnutá odsúdenému podľa § 50 ods. 3 písm. d) platného znenia zákona (ako jedna z disciplinárnych odmien), sa považujú za príjmy zo závislej činnosti. 
 
K bodu 72
 
V rámci výkonu trestu odňatia slobody je odsúdený (ak je zaradený do práce) povinný pracovať. Pravidelná pracovná činnosť, okrem ekonomického prínosu pre odsúdených i pre štát (z pracovnej odmeny sa vykonávajú zrážky na úhradu trov výkonu trestu) pôsobí na osobnosť odsúdeného, na jeho vzťah k hodnotám, na objavovanie či zdokonaľovanie vlastných schopností. Pravidelná a účelná práca zmierňuje tiež stres z dlhodobej izolácie v uzatvorenej komunite.
 
Navrhovaná úprava definuje obsah ďalších pracovných aktivít pre všeobecný rozvoj osobnosti odsúdeného, pričom jeho základným atribútom je skutočnosť, že ide o práce charakterizované účelom zapojiť odsúdených do činností nevyhnutných k chodu väznice (ich vlastného životného prostredia počas výkonu trestu odňatia slobody), potrebných aj pri chode domácnosti v civilnom živote -  udržiavať seba, svoje ubytovacie priestory čisté a upravené, vykonávať ďalšie drobné pomocné práce pri prevádzke ústavu (napr. maľovanie, sťahovanie nábytku a pod.). Obdobne ako v platnej právnej úprave sa ustanovuje maximálna hranica rozsahu týchto činností, ktoré môže odsúdený denne vykonať, a rovnako sa ustanovuje, že výkon týchto činností sa realizuje bez nároku na odmenu.
 
V porovnaní so súčasnou právnou úpravou sa navrhuje rozšíriť možnosť odsúdených vykonávať v prospech štátu drobné krátkodobé pomocné práce súvisiace aj s prevádzkou iných štátnych rozpočtových organizácií (napr. sťahovanie nábytku v súdnych objektoch). 
 
Zároveň sa navrhuje zosúladiť poznámku pod čiarou k odkazu 31 s platným právnym stavom. 
 
K bodom 73 a 74
 
Ustanovenie § 47 sa precizuje a rozširuje, a to tak, aby riaditeľ ústavu mal možnosť odsúdeného zaradiť na výkon prospešných prác mimo ústavu nielen na odstránenie následkov núdzového stavu, ako to uvádza súčasná právna úprava, ale predovšetkým už pri samotnom vzniku mimoriadnej situácie (podľa zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 42/1994 Z. z. o civilnej ochrane obyvateľstva v znení neskorších predpisov) alebo krízovej situácie (v poznámke pod čiarou k odkazu 32a sa uvádza demonštratívny výpočet súvisiacich ustanovení predmetných právnych predpisov - odsúdených tak bude možné zaradiť na výkon takýchto prospešných prác v krajných prípadoch aj v čase vojny a vojnového stavu)). Uvedená potreba výslovne zapracovať do zákona i túto možnosť vznikla nielen v dôsledku praktických skúseností počas rôznych živelných pohrôm, napr. povodní (resp. iných predvídateľných situácií, ktoré môžu viesť napríklad k ohrozeniu alebo narušeniu bezpečnosti štátu) na území Slovenskej republiky, ale aj v nadväznosti na skutočnosť, že štátne orgány môžu konať v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. 
 
Zároveň sa navrhuje explicitne ustanoviť, že výkon prospešných prác mimo ústavu podľa tohto zákona sa nepovažuje za výkon všeobecne prospešných činností podľa platného znenia zákona o službách zamestnanosti; ide o analogickú právnu úpravu ako v navrhovanom znení ustanovenia § 46 ods. 5 zákona. 
 
K bodu 75
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu súvisiacu so zmenou znenia ustanovenia § 46 zákona.
 
K bodu 76
 
Ide o legislatívno-technickú úpravu súvisiacu s návrhom novelizačného bodu 143, ktorým sa do zákona vkladá nová ôsma časť osobitne pojednávajúca o konaní vo veciach súvisiacich s výkonom trestu, a to vrátane disciplinárneho konania ako takého.
 
K bodu 77
 
Ide o precizovanie znenia predmetného ustanovenia vzhľadom na zmeny navrhované novelizačnými bodmi 72 až 74.
 
K bodom 78 až 90, 92 a 93
 
Svojou povahou sú väznice uzatvorené inštitúcie, v ktorých sú proti svojej vôli zadržané veľké skupiny ľudí, zvyčajne jedného pohlavia, v obmedzených podmienkach. Z času na čas sa nevyhnutne stane, že niektorí väzni porušia podmienky a predpisy vo väzení rôznymi spôsobmi, a preto musí existovať jasný súbor princípov regulujúcich správanie väznených osôb tak, aby bola v tomto špecifickom prostredí dodržiavaná disciplína (ako cieľavedomé napredovanie podľa jasne nastavených pravidiel smerom k cieľu pri čo najnižšom počte vybočení a prehreškov). 
 
Navrhovanou právnou úpravou sa s prihliadnutím na Stratégiu prevencie kriminality a inej protispoločenskej činnosti v Slovenskej republike na roky 2012 – 2015 systém pozitívnej motivácie rozširuje o nový druh disciplinárnej odmeny (povolenie prijatia balíka do hmotnosti piatich kilogramov – novelizačný bod 78) a precíznejšie sa upravuje postup výkonu disciplinárnych odmien (novelizačné body 79 až 81).
 
Na druhej strane, ak sa väznená osoba dopustí konania, ktorým zavinene poruší disciplínu (jasne definované povinnosti a zákazy vo výkone trestu) vznikne v rámci úpravy špecifických spoločenských vzťahov trestnoprávnej povahy osobitný - zodpovednostný vzťah odsúdeného voči štátu zastúpeného väzenským orgánom. Odsúdený je povinný znášať následky ustanovené právnou normou vyplývajúce z tohto porušenia. Navrhovanou právnou úpravou sa na základe poznatkov z aplikačnej praxe rozširuje paleta disciplinárnych trestov (zákaz používania vlastného televízneho prijímača alebo rádioprijímača až na dobu dvoch mesiacov – novelizačný bod 82), spresňujú sa zásady ukladania disciplinárnych trestov (novelizačný bod 84) a odstraňujú sa niektoré aplikačné problémy výkonu disciplinárnych trestov (novelizačné body 85 až 87), príp. určité teoretické nedostatky normatívneho textu (zosúladenie vnútorných odkazov - novelizačné body 88, 92). 
 
Novelizačný bod 83 poukazuje na to, že pre správne vyvodenie právnych následkov protiprávneho konania väznenej osoby vo vzťahu k súčasnému vzniku disciplinárnej a trestnoprávnej zodpovednosti je potrebné zdôrazniť, že nemožnosť absolútneho vylúčenia dvojakého postihu za ten istý skutok vychádza zo skutočnosti, že objekt chránený týmto zákonom nemožno stotožňovať s objektom chráneným Trestným zákonom; kým objektom chráneným týmto zákonom (v spojení s disciplinárnou zodpovednosťou odsúdeného) je disciplína a poriadok v rámci väzenských zariadení, objektom chráneným Trestným zákonom sú aj tie spoločenské vzťahy, záujmy a hodnoty, ktoré v poriadku väzenských orgánov nemusia byť obsiahnuté. Vzhľadom na špecifické ponímanie činu podľa Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd možno zásadu ne bis in idem vztiahnuť iba na tie činy kvalifikovateľné správnymi, prípadne inými príslušnými orgánmi, ako menej závažné činy, teda priestupky, prípadne iné správne delikty a výnimočne i disciplinárne delikty, ktoré majú trestnoprávnu povahu, pričom povaha deliktu sa v tomto smere posudzuje tak z hľadiska chráneného záujmu, z hľadiska adresáta normy a z hľadiska účelu a typu sankcie (uznesenie NS SR zo dňa 20.4.2011 sp.zn. 5 Tdo 18/2011).
 
Dôležitým posunom smerom k zamedzeniu recidívy deliktuálneho konania väznenej osoby a posilnenia rehabilitačnej funkcie uloženého trestu je zavedenie inštitútu podmienečného odkladu výkonu disciplinárnych trestov. V prípade, že sa odsúdený počas doby troch mesiacov od rozhodnutia o podmienečnom odklade výkonu disciplinárneho trestu nedopustí ďalšieho disciplinárneho previnenia, za ktorý mu bude právoplatne uložený ďalší disciplinárny trest, odložený disciplinárny trest sa nevykoná a posudzuje sa akoby nebol uložený (novelizačný bod 93).
 
Nová právna úprava rovnako odstraňuje praktické problémy, ktoré vznikali pri nakladaní s vecami, ktoré boli zabezpečené pri prehliadkach ústavu (nájdené, skryté a veľakrát nepovolené veci, ku ktorým sa neprihlásila žiadna osoba), prepadnuté veci a zhabané veci. Takéto veci sa stávajú majetkom Slovenskej republiky. V prípade, že ide o neupotrebiteľné veci (napr. rôzne „vlastnoručne“ vyrobené zbrane, iné nedovolené nástroje, alkohol, „zakázané“ časopisy propagujúce akúkoľvek formu násilia alebo neznášanlivosti), tieto budú zničené. Ostatné veci budú odovzdané príslušnému štátnemu orgánu vykonávajúcemu správu majetku štátu, v ktorého územnom obvode sa ústav nachádza (novelizačné body 89, 90, a to aj v nadväznosti na zmeny navrhované novelizačným bodom 143).
 
Všetky zásady ukladania a výkonu disciplinárnych trestov a vychádzajú z univerzálnych princípov platných pre všetky správne delikty. Obsiahnuté sú vo viacerých prameňoch európskeho práva, najmä v odporúčaní výboru ministrov Rady Európy R(91) 1 o správnych sankciách, ako aj v pravidlách 55 až 63 európskych väzenských pravidiel. Z hľadiska prehľadnej právnej úpravy obsahujú navrhované zmeny systematické oddelenie disciplinárneho konania (novelizačný bod 143) od hmotnoprávnej úpravy povinností, zákazov vo výkone trestu a jasne definovaných následkov ich zavineného porušenia.
 
K bodu 91
 
Ide o zmenu súvisiacu s návrhom novelizačného bodu 143, ktorým sa do znenia zákona vkladá osobitná hlava podrobne pojednávajúca o konaní vo veciach súvisiacich s výkonom trestu.
 
K bodom 94 a 95
 
Navrhovanou právnou úpravou sa precizuje platná právna úpravu, a to predovšetkým v spojitosti s oprávnením rozhodovať o otázke odpustenia disciplinárneho trestu, upustenia od výkonu jeho zvyšku alebo jeho zahladenia, a to za účelom zamedziť prípadných problémom v aplikačnej praxi.  
 
K bodu 96
 
Je nevyhnutné do návrhu zákona zapracovať obligatórne zabezpečenie informovanosti orgánu sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately o prerušení výkonu trestu tehotnej žene alebo matke dieťaťa mladšieho ako jeden rok, a to za účelom zabezpečiť včasné preverenie situácie dieťaťa, resp. následne zistiť, ako je starostlivosť o dieťa zabezpečená.
 
K bodu 97
 
Pôvodný text sa rozširuje o možnosť opustiť ústav aj v súvislosti s účasťou na duchovných aktivitách. V praxi sa  u niektorých odsúdených evidujú určité minimálne riziká zlyhania, pre ktoré ani v obzvlášť zreteľahodných prípadoch nebolo podstupované riziko spojené s udelením voľna na opustenie ústavu. Zavádza sa nový inštitút „asistovaného opustenia ústavu“, ktorý doposiaľ v legislatíve absentoval napriek tomu, že ústavy ho vo viacerých prípadoch uplatňovali. Inštitút „asistovaného opustenia ústavu“ bude možné využiť aj u odsúdených zaradených do ústavu s maximálnym stupňom stráženia.
 
K bodu 98
 
Nakoľko mnohé osoby vo výkone trestu odňatia slobody (vzhľadom na činnosť vykonávanú pre samotným odsúdením, na kontakty prameniace z prostredia predchádzajúceho pôsobenia, no rovnako aj na novonadviazané kontakty z prostredia výkonu trestu, a s prihliadnutím na možnú vzájomnú prepojenosť dotknutých osôb a jednotlivých protiprávnych činností) disponujú spravidla informáciami relevantnými pre činnosť Slovenskej informačnej služby, navrhuje sa do zákona výslovne zapracovať oprávnenie tohto štátneho orgánu navštevovať odsúdeného vo výkone trestu a hovoriť s ním bez prítomnosti tretej osoby (toto oprávnenie nebude možné uplatniť voči odsúdeným, ktorí budú zároveň aj osobami trestne stíhanými (napr. bude daný dôvod kolúznej väzby)). Takéto operatívne získavanie informácií a ich náležité vyhodnocovanie nielenže umožní ozrejmiť podstatné skutočnosti, ale aj obmedzí, príp. úplne zamedzí nežiaducej protispoločenskej (resp. protiprávnej) činnosti ohrozujúcej alebo poškodzujúcej záujmy Slovenskej republiky. 
 
K bodu 99
 
Ústav vytvára podmienky na zabezpečovanie duchovnej a pastoračnej služby najmä účasťou na bohoslužbách, individuálnymi rozhovormi s osobami poverenými duchovnou službou, pastoračnými návštevami, spoveďou, vysluhovaním sviatostí, vykonávaním iných náboženských úkonov a účasťou v študijných skupinách na výklad náboženskej literatúry. Navrhovanou právnou úpravou sa špecifikuje personálne zabezpečovanie duchovnej a pastoračnej služby, a to v súlade s medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná. Osoby poverené duchovnou a pastoračnou službou sú v služobnom pomere príslušníka Zboru väzenskej a justičnej stráže ako väzenský kapláni, vikár, zástupca vikára (pre katolíckych veriacich) a väzenský pastor alebo starší duchovný (pre nekatolíckych veriacich štátom registrovaných cirkví a náboženských spoločnosti). Duchovné a pastoračné služby však môžu poskytovať aj iné fyzické osoby mimo služobného pomeru (napr. rehoľné sestry, dobrovoľníci a pod.), ktoré odsúdeným poskytujú duchovné a pastoračné služby na základe poverenia štátom uznanej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti.
 
K bodu 100
 
Ide o zosúladenie poznámky pod čiarou s platným právnym stavom.
 
K bodom 101 až 103
 
Navrhovaná právna úprava nadväzuje na zmenu rozsahu voľnej úvahy pri udeľovaní samoväzby, pričom reagujúc na pravidlo 95.3 Odporúčania  Rec(2008)11 Výboru ministrov Rady Európy členským štátom o Európskych pravidlách pre mladistvých páchateľov vystavených sankciám alebo opatreniam odstráni najmä súčasnú izoláciu mladistvého obvineného pri výkone disciplinárneho trestu samoväzby.
 
K bodom 104 a 105
 
Zmena znenia pôvodných odsekov 8 a 9 nadväzuje predovšetkým na univerzálne zakotvenie inštitútu podmienečného odkladu výkonu disciplinárnych trestov.
 
Vychádzajúc z osobitosti postavenia deliktuálne zodpovedného mladistvého odsúdeného a odsúdeného, ktorý má obmedzenú spôsobilosť na právne úkony alebo ktorý je takejto spôsobilosti pozbavený, sa vyžaduje s prihliadnutím na vek a osobnosť subjektu doplnenie súčasnej právnej úpravy ochraňujúcej špecifické kategórie osôb nachádzajúcich sa vo výkone trestu o normatívnu úpravu garantujúcu rovnakú možnosť spravodlivej obhajoby. Nakoľko vykonávať úlohy zákonného zástupcu vo vzťahu nielen k predmetu, ale najmä k miestu konania vo veciach súvisiacich s výkonom trestu, je zložité, navrhuje sa do právnej úpravy zaviesť špeciálny inštitút opatrovníka na konanie súvisiace s výkonom trestu. Za účelom efektívnej, nezávislej a najmä odbornej pomoci sa navrhuje zákonom precízne stanoviť podmienky, ktoré musí opatrovník spĺňať počas celej doby výkonu funkcie opatrovníka. Rovnako sa určuje proces ustanovenia opatrovníka, ktorým sa rešpektuje právo zákonného zástupcu namietať „opatrovnícke predpoklady“ ustanovenej osoby. 
                     
K bodu 106
 
Ústav zabezpečí dodanie mladistvého do výchovného zariadenia, v ktorom sa má začať výkon súdom uloženej ochrannej výchovy v prípade, že ústavné výchovné zariadenie alebo dotknutý mladistvý informujú ústav na výkon trestu odňatia slobody pre mladistvých o nariadení výkonu ochrannej výchovy (ústavu sa v súčasnosti nariadenie výkonu ochrannej výchovy v inej trestnej veci u mladistvého vo výkone trestu odňatia slobody totiž nedoručuje).
 
K bodu 107
 
Navrhovaná formulácia „pri prijímaní“, a to v spojitosti s oboznámením sa odsúdeného – cudzinca resp. osoby bez štátnej príslušnosti s právami a povinnosťami podľa tohto zákona (a teda aj s právom obracať sa na menované orgány), korešponduje s pravidlom 15.2 európskych väzenských pravidiel, kde sa uvádza, že všetkým väzňom majú byť poskytnuté informácie o pravidlách upravujúcich väzenskú disciplínu a o ich právach a povinnostiach vo väzenskom zariadení pri prijatí, resp. pri prijímaní, teda ide o konkrétny časový okamih – okamih prijímania obvineného, ktorý však nemožno stotožňovať s časovým okamihom  resp. s časovým intervalom „po prijatí“, ako to vyvstáva zo súčasného znenia predmetného ustanovenia.
 
Aj napriek tomu, že poznámky pod čiarou majú len informatívny charakter, za účelom eliminácie teoretických nedostatkov sa v normatívnom texte uvádzajú do súladu nesprávne číselné označenia odkazov. Zároveň sa zosúlaďuje znenie poznámok pod čiarou s platným právnym stavom.
 
K bodu 108
 
Písmená c) a f) 
Ide o spresnenie textu určením kompetencie na povolenie voľného pohybu alebo vychádzky mimo otvoreného oddelenia. 
 
Písmeno g)
Postupné rušenie verejných telefónnych automatov sa v niektorých prípadoch dotkne aj rušenia telefónnych automatov umiestnených v priestoroch otvorených oddelení, z ktorých mohli odsúdení telefonovať bez obmedzenia. Moderná technológia však ponúka nové možnosti telefonickej komunikácie, ktorých správne používanie ale vyžaduje určenie pravidiel pre technickú realizáciu pripojenia a prístupov pre odsúdených v otvorených oddeleniach.
 
K bodom 109 a 110
 
Ide o terminologické spresnenie v súlade s ustanovením § 14 zákona, ktoré pojednáva o vnútornej diferenciácii, t. j. „umiestňovaní“ odsúdených do oddielov alebo skupín.
 
K bodu 111
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu z dôvodu duplicitného charakteru uvedeného ustanovenia. Na odsúdeného umiestneného v oddiele doživotných trestov sa vzťahuje ustanovenie § 34 zákona rovnako ako  na ostatných odsúdených.
 
K bodu 112
 
Ide o terminologické spresnenie v súlade s ustanovením § 14 zákona, ktoré pojednáva o vnútornej diferenciácii, t. j. „umiestňovaní“ odsúdených do oddielov alebo skupín, a v súlade s ustanovením pojednávajúcim o „povolení“ opustenia ústavu.
 
K bodom  113 a 117
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu a zosúladenie so znením ustanovenia § 18 ods. 6 druhá veta zákona (Do kompenzačnej „miestnosti“ sa umiestni odsúdený na dobu do skončenia príznakov jeho nekontrolovateľného správania, ktorým by mohol ohroziť „svoj život, zdravie alebo život a zdravie inej osoby“.).
 
K bodom 114 a 116
 
Navrhuje sa zrušiť obligatórne umiestňovanie odsúdených, ktorým uložil trest medzinárodný súd a výkon trestu sa má vykonať na území Slovenskej republiky, do oddielu s bezpečnostným režimom. Uvedená zmena vychádza z pravidla 53.6 európskych väzenských pravidiel (Osobitné maximálne ochranné alebo bezpečnostné opatrenia sa môžu použiť voči jednotlivcom a nie voči skupinám väzňov). 
 
Rovnako sa do návrhu zákona zapracúva aj povinnosť ústavu informovať príslušného prokurátora vykonávajúceho dozor v miestach, kde sa trest odňatia slobody vykonáva, o umiestnení odsúdeného do oddielu s bezpečnostným režimom, čím sa predíde situáciám, kedy by preskúmavacia povinnosť prokurátora podľa ustanovenia § 81 ods. 5 bola odkázaná len na vlastnú vyhľadávaciu činnosť prokurátora.
 
K bodu 115
 
Aplikačná prax preukázala, že pre dôkladné prešetrenie disciplinárneho previnenia, prípadne trestnej činnosti odsúdených je lehota 24 hodín nedostatočná a počas dní pracovného pokoja sa stáva bezpredmetná. Navrhovaná lehota je totožná s lehotou, ktorú má policajný orgán na obmedzenie osobnej slobody osoby pri zatknutí podľa ustanovenia § 86 Trestného poriadku.
 
K bodu 118
 
Na základe odporúčania CPT sa navrhuje stanoviť kratšiu periódu kontroly a prehodnocovania dôvodov umiestnenia odsúdeného v oddiele s bezpečnostným režimom kompetentnými orgánmi.
 
K bodu 119
 
Spresňujú sa osobitné podmienky výkonu trestu odňatia slobody u odsúdených umiestnených v oddiele s bezpečnostným režimom.
 
K bodom 120 a 121
 
Ide o spresnenie textu s prihliadnutím na požiadavku jasnosti a určitosti právneho predpisu, a o zosúladenie všeobecne záväzných právnych predpisov týkajúcich sa podmienok výkonu ochrany ohrozeného svedka (osoby spolupracujúcej s justíciou pri odhaľovaní závažnej trestnej činnosti) vo výkone trestu odňatia slobody ( § 14 ods. 2 zákona o ochrane svedka - Zbor väzenskej a justičnej stráže do 14 dní od prevzatia písomného oznámenia od útvaru o súhlasnom rozhodnutí komisie o návrhu na ochranu uzatvorí s ohrozeným svedkom „písomnú ochrannú dohodu“ vzťahujúcu sa na výkon väzby alebo výkon trestu odňatia slobody.).
 
K bodu 122
 
Ide o legislatívno-technickú úpravu (zosúladenie vnútorného odkazu, a to aj v nadväznosti na navrhované doplnenie ustanovenia § 52 zákona).
 
K bodom 123 až 126
 
V porovnaní so súčasnou právnou úpravou sa výstupný oddiel zriadi v ústave bez fakultatívnej možnosti odlišnej úpravy. Obligatórnym zriadením výstupného oddielu sa významným spôsobom rozšíri ochranná funkcia výkonu trestu aj na obdobie po skončení výkonu trestu odňatia slobody tým, že odsúdeným, ktorí boli vo výkone trestu spravidla viac ako tri roky, a tiež odsúdeným, ktorým treba pomôcť pri vytváraní priaznivých podmienok na samostatný spôsob života, sa vytvoria podmienky a modelové situácie (na základe poznania kriminogénnych faktorov, ktoré viedli k spáchaniu trestnej činnosti), ktoré budú po skončení výkonu trestu nielen riešiť, ale aj s nimi zápasiť tak, aby nedošlo k ich recidíve. Reálne zriadenie výstupných oddielov predstavuje medzistupeň penitenciárnej a postpenitenciárnej starostlivosti, v rámci ktorého sa očakáva aktívne zapojenie štátnych orgánov, orgánov územnej samosprávy, záujmových združení občanov, cirkví, náboženských spoločnosti, nadácií a charitatívnych organizácií, ktoré musia z dôvodu efektivity celého systému plynule pokračovať v práci s prepustenými odsúdenými, nakoľko ochrana spoločnosti pred páchateľmi trestných činov nekončí „výchovou“ odsúdeného v represívnom prostredí trestu odňatia slobody, ale začína životom v reálnom prostredí slobodnej spoločnosti, kde sú veľakrát nezmenené faktory, ktoré zapríčinili jeho pôvodné odsúdenie.   
 
Ďalej ide aj o terminologické spresnenie v súlade s ustanovením § 14 zákona, ktoré pojednáva o vnútornej diferenciácii, t. j. „umiestňovaní“ odsúdených do oddielov alebo skupín.
 
K bodu 127
 
Skutočnosť, že odsúdený môže spôsobiť škodu aj na majetku štátu v správe generálneho riaditeľstva zboru (napr. na motorovom vozidle umiestnenom v ústave) je nevyhnutné expressis verbis obsiahnuť aj v ustanovení pojednávajúcom o zodpovednosti odsúdeného za škodu spôsobenú zavineným porušením povinností alebo zákazu počas výkonu trestu odňatia slobody. Ustanovenie o kompetencii konať a rozhodnúť o škode, ak škoda neprevyšuje trojnásobok minimálnej mzdy (napr. v prípade poškodenia vybavenia cely, ústavného odevu a pod.) sa presúva do všeobecnej úpravy konania o mimozmluvných zodpovednostných režimoch a disciplinárnych deliktoch ( návrh novej ôsmej časti - Konanie vo veciach súvisiacich s výkonom trestu).
 
K bodu 128
 
Ide o zmenu vykonanú v súlade s novelizačným bodom 72, ktorý pojednáva o aktivitách pre všeobecný rozvoj osobnosti odsúdeného.
 
K bodu 129
 
Keďže mladiství ani ich rodiny v súlade s pravidlom 37 Odporúčania Rec(2008)11 Výboru ministrov Rady Európy členským štátom o Európskych pravidlách pre mladistvých páchateľov vystavených sankciám alebo opatreniam v zásade nehradia náklady na výkon alternatívnych trestov a opatrení, uvedené sa navrhuje zohľadniť aj v spojitosti so súvisiacim ustanovením pojednávajúcim o oslobodení od povinnosti nahradiť štátu trovy výkonu trestu.
 
K bodu 130
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu vykonanú v súlade s navrhovaným novelizačným bodom 72.
 
K bodu 131
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu vykonanú v súlade s navrhovanými novelizačnými bodmi 116 a 120.
 
K bodu 132
 
Ide o legislatívno-technickú úpravu označenia odkazu súvisiacu s navrhovanou zmenou znenia ustanovenia § 28 zákona. 
 
K bodom 133 až 135
 
Ústavu vznikajú pri „neštandardnom“ správaní odsúdeného (útek, zneužívanie zdravotnej starostlivosti) alebo zabezpečení „nadštandardných“ služieb (napr. návšteva obvineného alebo odsúdeného v inom ústave) na základe žiadosti odsúdeného zvýšené náklady. Nakoľko aj život vo výkone trestu sa má čo najviac približovať civilnému životu, je prirodzené požadovať od väznených osôb úhradu nákladov vynaložených tým ktorým ústavom alebo Policajným zborom (považuje sa za príjem ústavu). Navrhovanou úpravou sa okrem legislatívno-technickej úpravy (platné znenie odseku 2 je vzhľadom na zmenu navrhovanú novelizačným bodom 42 bezpredmetné) a systematického rozdelenia zvýšených trov výkonu trestu dopĺňa aj povinnosť odsúdeného uhradiť zvýšené trovy výkonu trestu vynaložené ústavom na toxikologický rozbor, ak bol tento vyhodnotený ako pozitívny. 
 
K bodom 136, 137 a 139
 
Z dôvodu presnejšieho charakterizovania podmienok neúčelnosti vymáhania pohľadávok od odsúdených, ktorí sú cudzinci, a formulácie podmienok vyplývajúcich z aplikačnej praxe sa navrhovanou úpravou spresňujú ustanovenia týkajúce sa možnosti zboru trvale upustiť od vymáhania trov spojených s výkonom trestu.
 
Novým ustanovením odseku 3 sa zabezpečí, aby pohľadávky, ktoré sú vyhodnotené ako nevymožiteľné (uplynutím prekluzívnej lehoty), nezaťažovali evidenciu pohľadávok zboru. Z aplikačnej praxe a evidencie pohľadávok zboru, pri zohľadnení špecifík vymáhania pohľadávok za trovy výkonu väzby, trovy výkonu trestu odňatia slobody a škody na majetku štátu v správe ústavu vyplýva, že zbor eviduje vo väčšej miere ako iné subjekty takéto nevymožiteľné pohľadávky, a to predovšetkým vzhľadom na charakter dlžníkov, ktorými sú obvinení a odsúdení, resp. bývalí obvinení a bývalí odsúdení. Znižovaním objemu starých – nevymáhateľných pohľadávok sa rozšíri priestor na vymáhanie zostávajúcich  - „aktívnych“ pohľadávok voči dlžníkom, u ktorých je predpoklad vymoženia a naplnenia príjmu štátneho rozpočtu.
 
Novým ustanovením odseku 9 sa zavádza úprava disponovania správcu pohľadávky s preplatkom na pohľadávke tak, aby sa uhradili všetky ostatné nedoplatky odsúdeného, aj s ohľadom na efektívne  vysporiadania sa s takýmito prípadmi.  Preplatok na trovách alebo škode na majetku štátu (ak existoval aj po prípadnom uspokojení iných pohľadávok) je zbor povinný vrátiť odosielateľovi finančných prostriedkov. V prípade, že finančné prostriedky boli zaslané ústavu poštovým poukazom, vznikajú zboru ďalšie náklady (v súlade s poštovými platobnými podmienkami) na zaslanie preplatku odosielateľovi (často aj opakované), a preto navrhovanou právnou úpravou sa tak zamedzí povinnosti vracať malé sumy z preplatku, kedy náklady sú často vyššie ako preplatok.
 
K bodu 138
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu vykonanú v súlade s navrhovaným novelizačným bodom 127.
 
K bodu 140
 
Ide o legislatívno-technickú úpravu vnútorného odkazu súvisiacu s návrhom nového znenia ustanovenia § 28 zákona.
 
K bodu 141
 
Navrhovanou právnou úpravou sa smeruje k efektívnejšiemu výkonu trestnej politiky štátu, ktorý vyžaduje vytváranie „sietí“ na zabezpečenie postpenitenciárnej starostlivosti. 
 
K bodu 142
 
Navrhovaná zmena sa javí byť zreteľnejšou nielen z hľadiska postupnosti jednotlivých krokov pri úmrtí obvineného, ale aj vzhľadom na skutočnosť, že citácia poznámky pod čiarou k odkazu 61 sa dopĺňa o ustanovenie § 30 zákona č. 131/2010 Z. z. o pohrebníctve, podľa ktorého ak do 96 hodín od úmrtia obvineného nikto nezabezpečí pochovanie, pochovanie zabezpečí obec, na ktorej území došlo k úmrtiu (obec, v ktorej katastrálnom území sa ústav nachádza).
 
K bodu 143
 
Charakteristickým a spoločným znakom všetkých mimozmluvných zodpovednostných režimov (zodpovednosť za škodu vo výkone trestu, zodpovednosť za zvýšené a zavinené trovy výkonu trestu) a disciplinárnych deliktov, ktoré vznikajú v rámci úpravy špecifických spoločenských vzťahov verejnoprávnej povahy, resp. trestnoprávnej povahy výkonu trestu, je osobitný subjekt – väznená osoba, ktorá je v špeciálnom vzťahu zabezpečujúcom nútený výkon súdneho rozhodnutia obmedzujúceho osobnú slobodu. Cieľom navrhovaného - jednotne upraveného postupu, ktorý sa použije na rozhodovanie o právach a povinnostiach väznených osôb (prípadne ďalších zákonom určených účastníkov konania) vyplývajúcich z taxatívne vymedzených hmotnoprávnych častí zákona (predmet konania), je, na základe osobitosti subjektu, teoretických poznatkov a empírie praxe, vytvoriť konanie sui generis, ktoré bude zodpovedať európskym štandardom a  zjednodušeným, prehľadným a väzneným osobám čitateľným postupom posilní právne istoty účastníkov konania a účinné a efektívne vyvodzovanie zodpovednosti. 
 
Doterajšia prax od účinnosti zákona potvrdila, že podporné použitie Správneho poriadku na konanie vo veciach mimozmluvných zodpovednostných režimov a disciplinárnych deliktov (ďalej len „konanie vo veciach súvisiacich s výkonom trestu“) nevyhovuje, pretože vzťahy v oblasti výkonu trestu patria do právnej úpravy verejného práva trestnoprávneho charakteru a rozhodovanie o nich nemožno považovať za rozhodovanie správneho orgánu v oblasti verejnej správy, keďže ide výlučne o právomoc, ktorá vyplýva z ustanovení zákona a týka sa veci, ktorá súvisí s inštitútmi Trestného poriadku (Uznesenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky 6Sžo/53/2011 z 20. marca 2012).
 
Navrhovaná úprava konania vo veciach súvisiacich s výkonom trestu je na podmienky výkonu trestu odňatia slobody upravená dostatočne podrobne. Pre úplnosť je však potrebné upraviť vzťah medzi zákonom a Správnym poriadkom.
 
Navrhovanou právnou úpravou sa upravujú procesné podmienky, ktoré musia byť splnené, aby prebehlo konanie vo veciach súvisiacich s výkonom trestu, z hľadiska oprávneného orgánu (§ 97b), zo strany účastníkov konania (§ 97c), ale aj z pohľadu podmienok začatia konania (§ 97d). Ak sa konanie vo veciach súvisiacich s výkonom trestu začalo, oprávnený orgán je povinný vo veci konať a rozhodnúť, účastník konania má procesné práva a povinnosti a plynie lehota na rozhodnutie (30 dní od začatia konania; vo zvlášť zložitých prípadoch 60 dní), ktorej začiatok sa viaže na prvý úkon urobený oprávneným orgánom voči účastníkovi konania (takýmto úkonom môže byť napríklad žiadosť oprávneného orgánu o vyjadrenie k disciplinárnemu previneniu zaevidovaná na predpísanom tlačive, resp. iné zákonom neformalizované oboznámenie účastníka konania s jeho začiatkom, z ktorého musí byť zrejmé, v akej veci sa konanie začína, s uvedením miesta, času, prípadne iných okolností, za akých k nemu došlo). 
 
Aby procesný úkon vyvolal právne účinky voči účastníkovi konania, musí byť takáto osoba s jeho obsahom oboznámená (§ 97g). Zákon ustanoví dva spôsoby oznamovania rozhodnutí. Súčasne ustanovuje, v akom prípade sa rozhodnutie oznamuje vždy len doručením –rozhodnutie o zhabaní veci (resp. rozhodnutie o ustanovení opatrovníka – novelizačný bod 104). Vo všetkých ostatných prípadoch sa rozhodnutie oznamuje vyhlásením - oznámenie rozhodnutia účastník konania iba potvrdí vlastnoručným podpisom. Rovnako sa však ustanovuje, že účastník konania má právo pri ústnom vyhlásení rozhodnutia požiadať oprávnený orgán o písomné vyhotovenie rozhodnutia; v tomto prípade je doručenie písomného vyhotovenia rozhodnutia aj dňom oznámenia rozhodnutia (okamih rozhodný pre možnosť uskutočniť ďalšie procesné úkony).
 
Návrh novej právnej úpravy preberá okrem viacerých zákonných lehôt aj ustanovenie o možnosti oprávneného orgánu určiť na vykonanie úkonu lehotu – časový úsek, ktorý má účastník konania k dispozícii na vykonanie úkonu (§ 97f). Aby bolo možné zistiť, kedy nastanú v konkrétnom prípade účinky spojené s uplynutím procesných lehôt (či už určených podľa § 97f ods. 1 alebo ustanovených zákonom), tak sa navrhovanou právnou úpravou upravujú pravidlá pre počítanie procesných lehôt (či už zákonných alebo určených oprávneným orgánom).
 
Nakoľko navrhovaná právna úprava vychádza zo zásady materiálnej pravdy, čo znamená, že konanie vo veciach súvisiacich s výkonom trestu predpokladá dôsledné zistenie podkladov pre rozhodnutie, je povinnosťou oprávneného orgánu zistiť skutkový stav veci, o ktorom nie sú dôvodné pochybnosti, a za tým účelom si obstarať potrebné informačné podklady pre rozhodnutie, ktorých zdroje tvorí všetko, čo môže prispieť k objasneniu skutku, najmä demonštratívnym spôsobom vypočítané dôkazy. Na presné a úplné zistenie skutkového stavu nepostačuje len priznanie odsúdeného (oprávnený orgán je povinný vykonať ďalšie dokazovanie). Zásada voľného hodnotenia dôkazov znamená, že oprávnený orgán nie je viazaný poradím jednotlivých dôkazov, čo však neznamená, že hodnotenie je ľubovoľné – oprávnený orgán musí vychádzať zo všetkého, čo v konaní vyšlo najavo.
 
Na základe návrhu novej právnej úpravy možno konanie vo veciach súvisiacich s výkonom trestu, ktoré sa začalo (§ 97d ods. 4), skončiť buď vydaním rozhodnutia o zastavení konania, vydaním rozhodnutia vo veci samej alebo uzavretím dohody na dobrovoľnom plnení. Rozhodnutie musí obsahovať všetky predpísané náležitosti – výrok (okrem stručne a jasne formulovaného  rozhodnutia vo veci, s uvedením ustanovení právneho predpisu, podľa ktorého bolo rozhodnuté, obsahuje aj určenie adresáta rozhodnutia), odôvodnenie (opisuje sa najmä podstata veci, rozbor dôkazov, závery, ktoré sa považujú za nepochybne zistené a zrozumiteľný úsudok o veci) a poučenie o odvolaní.
 
Ústav je povinný vyžadovať od väznenej osoby náhradu škody, za ktorú väznená osoba zodpovedá. Ak sa oprávnený orgán a účastník konania dohodnú na obojstranne procesne nezaťažujúcom a zmierlivom riešení škody, uzavrú o tom dohodu. Podrobnosti o obsahových a formálnych náležitostiach ustanoví všeobecne záväzný predpis, ktorý vydá Ministerstvo spravodlivosti SR na základe novo navrhovaného splnomocňovacieho ustanovenia.
 
Na účel odvolacieho konania sa oproti súčasne platnej úprave jasne ustanovuje, ktorý orgán uskutočňuje konanie II. stupňa, ako i toho, ktorý orgán v ňom rozhoduje. Lehoty na podanie opravného prostriedku a ustanovenia o ich odkladnom účinku vychádzajú zo súčasne platnej právnej úpravy.
 
Do návrhu zákona sa rovnako dopĺňa spôsob výkonu rozhodnutia, kde sa postupuje podľa Správneho poriadku, s výnimkou tých skutočností, ktoré sú uvedené priamo v zákone.
 
Navrhovaná právna úprava v oblasti súdneho prieskumu rozhodnutí vydaných v konaní vo veciach súvisiacich s výkonom väzby zakotvuje v súlade s čl. 46 Ústavy Slovenskej republiky a odôvodnením uznesenia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky 6Sžo/53/2011 z 20. marca 2012 (rozhodnutie o uložení disciplinárneho trestu nemôže byť predmetom súdneho prieskumu podľa piatej časti Občianskeho súdneho poriadku ustanovujúcej správne súdnictvo, ale kontrola jeho zákonnosti je s poukazom na znenie ustanovenia § 18 ods. 1 zákona č. 153/2001 Z. z. o prokuratúre v platnom znení zabezpečená dozorom prokurátora, ktorý kontroluje  celkové zachovávanie zákonnosti v ústave, teda aj otázku disciplinárneho konania) možnosť súdneho preskúmania rozhodnutia o uložení disciplinárneho trestu v konaní obvineného, ktoré má znaky priestupku, rozhodnutia o trovách (zvýšených a zavinených) výkonu väzby, rozhodnutia o úhrade zvýšených trov výkonu trestu, rozhodnutia o náhrade škody a rozhodnutia o zhabaní veci.
 
K bodu144
 
Ide o zosúladenie poznámky pod čiarou s platným právnym stavom.
 
K bodu 145
 
Ide o legislatívno–technickú úpravu vykonanú v súlade so zmenou navrhovanou novelizačnými bodmi 80 a 81.
 
K bodu 146
 
Navrhované doplnenie vychádza zo zákona č. 122/2013 Z. z. o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Pritom sa dôsledne sleduje účel, na ktorý sa osobné údaje vyžadujú a sú na jeho dosiahnutie nevyhnutné. Súčasne sa návrhom zákona špecifikuje zoznam osobných údajov odsúdeného, ktoré je ústav oprávnený spracovávať a uchovávať. Oproti súčasnej úprave zbor už nebude spracúvať údaje o príslušnosti k národnostnej menšine alebo etnickej skupine a náboženskom vyznaní (nie je potrebné vzhľadom na účel výkonu trestu). Na druhej strane sa legislatívne zakotvuje, že vzhľadom na účel výkonu trestu zbor spracúva o odsúdenom aj osobné, rodinné a sociálne anamnestické údaje (dôležité z dôvodu udržiavania extramurálnych kontaktov a poskytovanie psychologických a sociálnych služieb), údaje  o zdravotnej klasifikácii (pre pracovné účely, poskytovanie zdravotnej starostlivosti a rozhodnutie o pracovnej spôsobilosti), údaje prevzaté z rozhodnutí organov činných v trestnom konaní a súdu oznámených ústavu a poznatky o priebehu výkonu trestu (dôležité  na účely individualizácie programu zaobchádzania s odsúdeným). 
 
Jednu z najzávažnejších foriem agresie v penitenciárnom prostredí predstavuje reaktívna agresia väznenej osoby voči pracovníkovi zboru, ktorá môže vzniknúť aj ako dôsledok informácii, ktoré zbor získava z poznatkov o správaní odsúdeného týkajúcich sa negatívnych javov vo väzení (napr. miery prizonizácie väznenej osoby, účelovosti jej konania a iných vonkajších znakov adaptácie vo väzenskej subkultúre, prejavov jej asociálnych a antisociálnych aktivít, obranných reakcií, spôsobov konania skrytých v „druhom živote“ väznenej osoby). Navrhovanou právnou úpravou a elimináciou rizikového faktora možnej agresie sa obnoví priestor umožňujúci nerušene (bez obáv) zaznamenávať poznatky o existujúcich negatívnych javoch vo väzenskom prostredí, čo sa v konečnom dôsledku odrazí na vyššej adresnosti využívania existujúcich nástrojov procesu zaobchádzania.
 
Zároveň ide o zosúladenie poznámky pod čiarou k odkazu 65 s navrhovanou zmenou zákona č. 4/2001 Z. z. o Zbore väzenskej a justičnej stráže v znení neskorších predpisov. 
 
K bodu 147
 
Ide o legislatívno-technickú úpravu nadväzujúcu na zmenu navrhovanú novelizačným bodom 143, ktorým sa do znenia zákona vkladá osobitná časť podrobne pojednávajúca o konaní vo veciach súvisiacich s výkonom trestu.
 
K bodu 148
 
Nové znenie ustanovenia § 101 zákona je nevyhnutné z dôvodu aplikačných problémov pri uplatnení inštitútu podmienečného prepustenia z výkonu trestu. Obdobnú úpravu obsahoval už predtým platný zákon č. 59/1965 Zb. o výkone trestu odňatia slobody v ust. § 64. Aplikačné problémy sa týkajú rozhodovacej činnosti súdov, ktoré v prípadoch viacerých postupne uložených trestov majú za to, že odsúdený môže byť podmienečne prepustený, ak splnil zákonnú podmienku určenej doby pri poslednom uloženom treste.
 
K bodom 149 a 150
 
Navrhuje sa precíznejšie upraviť splnomocňujúce ustanovenie tak, aby príslušný vykonávací predpis bol upravený v súlade so zákonom a nebol nad jeho rámec. Rovnako sa dopĺňa splnomocňujúce ustanovenie na doplnenie vykonávacieho právneho predpisu o podrobnosti konania vo veciach súvisiacich s výkonom trestu.
 
K bodu 151
 
Ustanovujú sa prechodné ustanovenia v súvislosti s navrhovanou zmenou ustanovení pojednávajúcich o ukladaní a výkone disciplinárnych trestov, o konaní vo veciach súvisiacich s výkonom trestu a o peňažných príspevkoch poskytovaných odsúdenému ústavom zo svojho rozpočtu. 

K čl. II 
 
Vzhľadom na rozsah navrhovaných zmien v zákone sa navrhuje, aby predseda Národnej rady Slovenskej republiky vyhlásil v Zbierke zákonov Slovenskej republiky úplné znenie zákona.

K Čl. III
 
S prihliadnutím na predpokladanú dĺžku legislatívneho procesu sa navrhuje účinnosť zákona.