Dôvodová správa

	Všeobecná časť

	Návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii a o zmene zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách v znení neskorších predpisov sa predkladá na základe Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky 
na 2. polrok 2012.

	Návrh zákona nadväzuje na zákon č. 498/2009 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon 
č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii a o zmene zákona č. 195/2000 Z. z. 
o telekomunikáciách v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení niektorých zákonov (ďalej len „zákon č. 498/2009 Z. z.“), ktorý nadobudol účinnosť dňa 15. decembra 2009. Týmto zákonom sa do právneho poriadku Slovenskej republiky transponovali ustanovenia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2007/65/ES z 11. decembra 2007, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 89/552/EHS o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení v členských štátoch, týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania. Po tom, čo zákon č. 498/2009 Z. z. nadobudol účinnosť, bolo prijaté kodifikované znenie tejto smernice ako smernica Európskeho parlamentu a Rady 2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii niektorých ustanovení upravených zákonom, iným právnym predpisom alebo správnym opatrením v členských štátoch týkajúcich sa poskytovania audiovizuálnych mediálnych služieb (smernica o audiovizuálnych mediálnych službách). 

	Po prijatí zákona č. 498/2009 Z. z. nasledovala notifikácia transpozície smernice 2007/65/ES Európskej komisii (ďalej len „Komisia“). Komisia v rámci posudzovania transpozície vyjadrila pochybnosti o tom, či bola transpozícia smernice zo strany Slovenskej republiky úplná. Konkrétne ide o ustanovenia týkajúce sa jurisdikcie, zákazu vysielania telenákupu na lieky, ktoré podliehajú povoleniu na uvedenie na trh a vysielania telenákupu 
na zdravotné výkony, ako aj podpory európskych diel v audiovizuálnych mediálnych službách na požiadanie (čl. 2 ods. 4, čl. 13 a čl. 21 smernice o audiovizuálnych mediálnych službách). Keďže následkom neúplnej transpozície smernice môže byť konanie o porušení práva Európskej únie (infridgement), Slovenská republika sa v priebehu ďalších rokovaní s Komisiou zaviazala, že sporné okruhy odstráni novelou zákona č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii a o zmene zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách v znení neskorších predpisov, ktorú predloží do legislatívneho procesu do konca roka 2012. Cieľom navrhovaného zákona je odstránenie všetkých pochybností Komisie v tejto veci a úplná transpozícia smernice o audiovizuálnych mediálnych službách Slovenskou republikou. 

	Predkladaným návrhom zákona sa odstraňuje rozpor smernice o audiovizuálnych mediálnych službách a Európskeho dohovoru o cezhraničnej televízii (ďalej len „dohovor“). Podľa doterajšej právnej úpravy, ktorá vychádza z dohovoru, by vysielateľ usadený v štáte, ktorý je zmluvnou stranou dohovoru nebol považovaný za vysielateľa, ktorý patrí 
pod jurisdikciu Slovenskej republiky, a to aj v prípade, ak by využíval pozemné satelitné stanice na prenos signálu (uplink) zo Slovenskej republiky alebo družicovú kapacitu Slovenskej republiky. Rovnakú kolíziu ustanovení smernice a dohovoru musí riešiť dvadsať členských štátov Európskej únie, ktoré sú súčasne aj zmluvnou stranou dohovoru. V zmysle zásady prednosti európskeho práva rieši väčšina týchto štátov uvedený rozpor vypustením odkazu na dohovor z vnútroštátnej právnej úpravy jurisdikcie. Navrhovaný zákon predkladá rovnaké riešenie aj v prípade Slovenskej republiky. 

	Návrh zákona sa zaoberá aj otázkou podpory európskych diel v audiovizuálnych mediálnych službách na požiadanie. Keďže v čase prijímania zákona č. 498/2009 Z. z. bol tento druh audiovizuálnych mediálnych služieb na Slovensku relatívne novým fenoménom, zákonodarca zaviedol v § 27a len monitoring stavu podpory európskych diel v tejto oblasti s tým, že budúcnosť ukáže, či je nutné pristúpiť k ďalšej legislatívnej regulácii tohto stavu napr. stanovením kvót. Prax ukázala, že rozvoj nových médií je veľmi dynamický a za ostatné dva roky si audiovizuálne mediálne služby na požiadanie našli svoje relevantné miesto na trhu slovenských mediálnych služieb. Podľa údajov Rady pre vysielanie a retransmisiu (ďalej len „rada“) je v súčasnosti na Slovensku 46 poskytovateľov audiovizuálnej mediálnej služby 
na požiadanie a je predpoklad, že služby ako internetové archívy televíznych programov, video na požiadanie, či tzv. „catch-up“ služby budú mať aj vzhľadom na rozvíjajúce sa technológie čoraz viac divákov. Preto považujeme za potrebné zabezpečiť, aby aj medzi programami, ktoré sa poskytujú prostredníctvom audiovizuálnych mediálnych služieb 
na požiadanie, mali európske diela, medzi ktoré patria aj diela slovenské, zabezpečené svoje miesto, tak, ako je to aj vo vysielaní. Podľa čl. 13 ods. 1 smernice o audiovizuálnych mediálnych službách „členské štáty zabezpečia, aby audiovizuálne mediálne služby 
na požiadanie poskytované poskytovateľmi mediálnych služieb patriacich do ich právomoci podporovali v prípadoch, pokiaľ je to možné, a vhodnými prostriedkami, tvorbu európskych diel a prístup k nim. Táto podpora by sa mohla okrem iného týkať finančného príspevku týchto služieb na tvorbu európskych diel a nadobúdaniu práv k týmto dielam alebo na podiele zastúpenia a/alebo zdôraznenia európskych diel v ponuke katalógov programov v rámci audiovizuálnej mediálnej služby na požiadanie.“. Smernica členským štátom teda dáva 
pri voľbe podpory európskych diel v audiovizuálnych mediálnych službách na požiadanie 
na výber z viacerých možností. Členské štáty transponovali toto ustanovenie poväčšine zavedením podielu európskych diel, ktoré musia tieto služby vo svojich katalógoch ponúkať, či zavedením povinnosti propagovať európske diela v rámci samotnej služby na požiadanie (napr. formou akýchsi upútaviek na tieto diela na domovskej stránke služby, vyhľadávaním v menu podľa krajiny pôvodu a pod.) alebo kombináciou týchto povinností. Česká republika kombinuje 10 %-nú kvótu na európske diela s alternatívnou povinnosťou vynaložiť aspoň 
1 % výnosov z tejto služby za sledované obdobie na tvorbu európskych diel alebo 
na nadobudnutie práv na používanie európskych diel. Belgicko kombinuje všetky spôsoby podpory európskych diel uvedené v čl. 13 smernice o audiovizuálnych mediálnych službách. V slovenských podmienkach sa ako najvhodnejší spôsob transpozície čl. 13 ods. 1 smernice o audiovizuálnych mediálnych službách javí zákonom stanovený podiel európskych diel v katalógu programov za kalendárny mesiac. Takto formulovaná povinnosť je dobre kontrolovateľná a zabezpečuje optimálnu podporu európskych diel v audiovizuálnych mediálnych službách na požiadanie. S cieľom zabezpečenia účinnej kontroly tejto povinnosti zo strany orgánu štátnej správy v oblasti poskytovania audiovizuálnych mediálnych služieb 
na požiadanie, ktorým je rada, sa tiež navrhuje povinnosť viesť o podiele európskych diel štatistiku a na vyžiadanie ju doručovať rade. Za porušenie týchto povinností sa navrhuje sankcia vo forme pokuty, ktorú uloží rada.  

Keďže článok 13 smernice o audiovizuálnych mediálnych službách požaduje, aby členské štáty zabezpečili podporu európskych diel v rámci audiovizuálnych mediálnych služieb na požiadanie "pokiaľ je to možné a vhodnými prostriedkami", navrhuje sa, aby rada mala v odôvodnených prípadoch možnosť zákonom požadovaný podiel európskych diel znížiť alebo poskytovateľa audiovizuálnej mediálnej služby na požiadanie od tejto povinnosti úplne oslobodiť, obdobne, ako je tomu pri vysielateľoch.

S cieľom precizovania znenia doterajšej právnej úpravy a jej zjednotenia s navrhovanou úpravou, ktorá stanovuje povinnosť vyhradiť najmenej 20 % z celkového času programov ponúkaných v katalógu programov európskym dielam, a to za časové obdobie, ktorým je kalendárny mesiac, sa aj do iných ustanovení zákona, ktorými sa ukladá povinnosť viažuca sa na percentuálny podiel z celkového času vysielania, dopĺňa spresnenie, že ide o obdobie jedného kalendárneho mesiaca. Konkrétne ide o ustanovenia týkajúce sa povinnosti Rozhlasu a televízie Slovenska zabezpečiť vo vysielaní každej svojej programovej služby väčšinový podiel programov vo verejnom záujme, povinnosti vysielateľov televíznej programovej služby zabezpečiť, aby zákonom stanovený percentuálny podiel všetkých vysielaných programov bol vysielaný vo forme, ktorá umožní prístup k tomuto vysielaniu aj osobám so sluchovým, resp. zrakovým postihnutím a ustanovenia vymedzujúce minimálny podiel európskych diel a diel nezávislých producentov v televíznom vysielaní.

Zároveň sa z dôvodu dôslednej transpozície smernice o audiovizuálnych mediálnych službách navrhuje obmedzenie vysielania telenákupu na lieky a zdravotné výkony. Konkrétne ide o lieky, na ktoré sa vyžaduje povolenie na uvedenie na trh v zmysle § 46 zákona 
č. 362/2011 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach a o zmene a doplnení niektorých zákonov a zákaz vysielania telenákupu na zdravotný výkon, ktorým je v zmysle § 2 ods. 2 zákona č. 576/2004 Z. z. o zdravotnej starostlivosti, službách súvisiacich s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov ucelená činnosť zdravotníckeho pracovníka, ktorá predstavuje základnú jednotku poskytovania zdravotnej starostlivosti.

	Keďže v roku 2010 bolo prijaté kodifikované znenie smernice, ktorá je do slovenského právneho poriadku transponovaná zákonom č. 308/2000 Z. z. o vysielaní a retransmisii a 
o zmene zákona č. 195/2000 Z. z. o telekomunikáciách v znení neskorších predpisov, nahrádza sa aj znenie prílohy zákona aktuálnym názvom smernice. 

Návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, ústavnými zákonmi, zákonmi a medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná, ako aj s právom Európskej únie.  

Predpokladá sa, že navrhovaná právna úprava bude mať mierne pozitívny vplyv  
na rozpočet verejnej správy, v súvislosti s rozšírením okruhu povinností poskytovateľov audiovizuálnych mediálnych služieb na požiadanie a tým aj zvýšením možností Rady 
pre vysielanie a retransmisiu udeľovať pokuty. Tento vplyv nie je možné v súčasnej dobe kvantifikovať. Nepredpokladá sa vplyv na podnikateľské prostredie, sociálny vplyv, vplyv
 na životné prostredie a vplyv na informatizáciu spoločnosti.