D ô v o d o v á   s p r á v a

Všeobecná časť 

	Návrh zákona o zahraničnej službe sa predkladá na základe Plánu legislatívnych úloh vlády Slovenskej republiky na rok 2003 (uznesenie vlády SR č. 1358/2002/B1 z 11. decembra 2002).
Zahraničná služba je zameraná na plnenie úloh štátnej správy a vykonávanie štátnych záležitostí týkajúcich sa zahraničnej politiky a vzťahov Slovenskej republiky k ostatným štátom a medzinárodným organizáciám. Vykonáva sa v priesečníku zahraničnopolitických a zahranično-vzťahových aktivít najvyšších ústavných a iných orgánov a inštitúcií Slovenskej republiky. Tento medzinárodný prvok spôsobuje jej špecifické postavenie v systéme štátnej správy Slovenskej republiky.
Prostredie, v ktorom sa zahraničná služba vykonáva, vykazuje charakteristické črty, ktoré nie sú typické pre iné ústredné orgány štátnej správy. Vykonávanie zahraničnej služby je založené na pravidelnom striedaní pôsobenia zamestnancov v tuzemsku a v cudzine v pomerne krátkych intervaloch (3 – 4 roky). S pôsobením v cudzine sú spojené osobitné nároky na odbornú, ale aj psychickú a fyzickú pripravenosť zamestnancov; zamestnanci sú vystavení špecifickým zdravotným a bezpečnostným rizikám v miestach pôsobenia. 
S vykonávaním zahraničnej služby sú spojené aj inštitucionálne osobitosti, vyplývajúce z medzinárodných zmlúv, medzinárodnej obyčaje a praxe (napríklad režim diplomatických zástupcov, diplomatické hodnosti a podobne), ktoré sa nevyskytujú v iných oblastiach štátnej správy. 
Podkladom pre vypracovanie návrhu zákona je analýza skutočných potrieb Slovenskej republiky disponovať výkonnou, kvalitnou a úspornou zahraničnou službou pri zohľadnení súčasnej situácie v medzinárodných vzťahoch. Návrh tiež vychádza zo zásady, že zahraničná služba, napriek svojim mnohým osobitostiam, je neoddeliteľnou súčasťou štátnej služby Slovenskej republiky. Zákon o zahraničnej službe je preto konštruovaný ako osobitný právny predpis (lex specialis) vo vzťahu k zákonu o štátnej službe ako všeobecnému právnemu predpisu (lex generalis). To isté platí aj o vzťahu zákona o zahraničnej službe k zákonu o verejnej službe.  
Navrhovaným zákonom sa upraví zahraničná služba Slovenskej republiky, právne vzťahy a postavenie zamestnancov pri jej vykonávaní a niektoré s tým súvisiace nároky. V nevyhnutnom rozsahu sa upravia aj niektoré inštitucionálne otázky, spojené s vykonávaním zahraničnej služby.
Účelom zákona je vytvoriť podmienky na zvyšovanie profesionality zahraničnej služby, posilnenie nepolitickej povahy zahraničnej služby a zabezpečenie zodpovedajúceho postavenia diplomatických aj nediplomatických zamestnancov v zahraničnej službe. Zákon tiež vytvorí právne predpoklady na vyriešenie praktických otázok, ktoré by za súčasného právneho stavu nebolo možné uspokojivo vyriešiť, pretože v práve Slovenskej republiky neexistuje ucelená úprava zahraničnej služby.
Právnu úpravu zahraničnej služby (diplomacie), samostatnú alebo nadväzujúcu na všeobecné zákony o štátnej a verejnej službe majú viaceré krajiny Európskej únie (napr. Nemecko, Belgicko, Holandsko, Dánsko, Fínsko, Taliansko, Grécko), ale aj kandidátske krajiny (napr. Litva, Lotyšsko, Estónsko, Poľsko, Rumunsko, Slovinsko, Cyprus) a niektoré ďalšie krajiny (Ukrajina, Chorvátsko). 
	Návrh zákona predpokladá zmeny a doplnenia zákona č.312/2001 Z. z. o štátnej službe (čl. II) a zákona č. 313/2001 Z. z. o verejnej službe (čl. III), ktoré zohľadňujú niektoré osobitosti vykonávania štátnej služby a verejnej služby na ministerstve zahraničných vecí.
Súčasná právna úprava (najmä zákon č. 312/2001 Z. z. o štátnej službe) na osobitosti zahraničnej služby takmer neprihliada. Preto je nevyhnutné upraviť aspoň niektoré základné otázky vykonávania zahraničnej služby osobitným zákonom. 
 	Viaceré ustanovenia návrhu zákona (čl. I) priamo súvisia s niektorými medzinárodnými zmluvami, ktorými je Slovenská republika viazaná, najmä s Viedenským dohovorom o diplomatických stykoch (Vyhláška ministra zahraničných vecí č.157/1964 Zb.) a Viedenským dohovorom o konzulárnych stykoch (Vyhláška ministra zahraničných vecí č.32/1969 Zb.). Návrh zákona je v súlade s týmito medzinárodnými zmluvami a prispôsobuje ich na podmienky Slovenskej republiky.
Návrh zákona je tiež v súlade ďalšími medzinárodnými zmluvami, Ústavou  Slovenskej republiky a ostatnými všeobecne záväznými právnymi predpismi Slovenskej republiky.

Doložka finančných, ekonomických, environmentálnych vplyvov a 
vplyvov na zamestnanosť 

1. 	Odhad dopadov na verejné financie

Návrh zákona nebude mať dopad na štátny rozpočet, rozpočet VÚC ani rozpočty obcí.

2. Odhad dopadov na obyvateľov, hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osôb

Návrh zákona nemá dopad na obyvateľov, hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osôb.

3. Odhad dopadov na životné prostredie

Návrh zákona nemá dopad na životné prostredie.

4. Odhad dopadov na zamestnanosť

Návrh zákona nemá dopad na zamestnanosť. 

Doložka zlučiteľnosti

návrhu zákona 
s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie

1. Navrhovateľ zákona: 
vláda Slovenskej republiky 

2. Názov návrhu zákona: 
Zákon o zahraničnej službe a o zmene a doplnení niektorých zákonov 

3. Záväzky Slovenskej republiky vo vzťahu k Európskym spoločenstvám a Európskej únii:
a) Z pohľadu Európskej dohody o pridružení, Partnerstva pre vstup, Národného programu pre prijatie acquis communautaire, Bielej knihy, screeningu Slovenská republika na seba neprevzala žiadny záväzok upraviť problematiku zahraničnej služby. Návrh zákona o zahraničnej službe sa predkladá podľa Plánu legislatívnych úloh vlády SR na rok 2003 (uznesenie vlády SR č. 1358/2002/B1), pričom má byť na rokovanie vlády SR predložený do júna 2003. 
		Právo ES priamo neupravuje výkon zahraničnej služby. Problematika návrhu zákona je však spojená s uplatňovaním nasledovných zásad: zásady rovnakého odmeňovania mužov a žien, zásady rovnakej príležitosti a rovnakého zaobchádzania s mužmi a so ženami v otázkach zamestnania a povolania, odborného vzdelávania, funkčného postupu a pracovných podmienok a zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod, ako aj vek, zdravotné postihnutie, náboženské vyznanie alebo vieru a sexuálnu orientáciu. Zosúlaďovanie legislatívy v oblasti rovnosti zaobchádzania pre mužov a ženy je prioritou podľa prílohy tzv. Bielej knihy - 1. kapitola – Rovnosť príležitostí pre mužov a ženy, Partnerstva pre vstup, aktualizovaného znenia NPAA, screeningu - 13. kapitola – Sociálna politika a zamestnanosť, časť. 13.03 - Rovnosť príležitostí pre mužov a ženy, Prioritných úloh vlády SR na rok 2002 a Pravidelnej správy Európskej komisie o stave pripravenosti SR na členstvo v EÚ.
b) v negociačnej pozícii ku kapitole č. 13 –  Sociálna politika a zamestnanosť SR prevzala na seba záväzok akceptácie a pripravenosti implementovať acquis v tejto kapitole v plnom rozsahu k referenčnému dátumu vstupu do EÚ 1. januára 2004. SR nepožadovala výnimky alebo prechodné obdobia na implementáciu legislatívy v rámci tejto kapitoly.  

4. 	Problematika návrhu zákona 
nie je priamo upravená v primárnom práve ES ani v práve EÚ. Návrh zákona však súvisí s uplatňovaním vyššie uvedených zásad, ktoré sú upravené v čl. 141 Zmluvy o založení Európskych spoločenstiev v amsterdamskom znení, ktorý zaväzuje členský štát zabezpečiť uplatňovanie princípu rovnakej odmeny mužov a žien za rovnakú prácu. Odmenou je obvyklá základná alebo minimálna mzda alebo plat a všetky dávky, ktoré zamestnávateľ vypláca zamestnancom v pracovnom pomere. Európsky súdny dvor klasifikuje uvedené zásady ako základné práva Spoločenstva. Navrhovaná úprava súvisí aj s ustanovením čl. 39 ods. 4 Zmluvy  o založení Európskeho spoločenstva v znení z Nice, podľa ktorého zamestnávanie vo verejnej správe predstavuje zmluvnú výnimku pre uplatňovanie práv vyplývajúcich z voľného pohybu osôb. Navrhovaná úprava zasahuje aj do oblasti ľudských práv, ktoré sú upravené v čl. 6 ods. 1 Zmluvy o EÚ v amsterdamskom znení, v ktorom sa Únia prihlasuje k princípu rešpektovania ľudských práv a základných slobôd a právneho štátu a čl. 6 ods. 2 Zmluvy o EÚ v amsterdamskom znení, podľa ktorého Únia rešpektuje základné ľudské práva ako ich zaručuje Európsky dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd a ktoré vyplývajú z ústavných tradícií členských štátov ako základných princípov práva Spoločenstva. Okrem toho navrhovaná právna úprava súvisí aj s Dohovormi Medzinárodnej organizácie práce. 
Problematika zákona nie je priamo upravená v sekundárnom práve ES ani v sekundárnom práve Európskej únie. V sekundárnom práve ES sú vyššie uvedené zásady premietnuté v smernici Rady 75/117/EHS o aproximácii zákonov členských štátov, ktoré sa týkajú aplikácie zásady rovnakej odmeny pre mužov a ženy, v smernici Rady  76/207/EHS o uplatňovaní zásady rovnosti zaobchádzania pre mužov a ženy v súvislosti s dostupnosťou pracovných príležitostí, odborného vzdelávania, funkčného postupu a s pracovnými podmienkami, v smernici Rady 2000/78/ES o všeobecnom rámci pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní a v smernici Rady 2000/43/ES o uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod. Návrh zákona vo všeobecnej rovine nepriamo súvisí s Nariadením Rady č. 3019/87, ktoré stanovuje zvláštne a mimoriadne opatrenia pre úradníkov Európskych spoločenstiev slúžiacich v tretej krajine. Predmetné nariadenie okrem iného stanovuje príspevok na životné podmienky podľa oficiálneho miesta zamestnania (čl. 10), spôsob úhrady  nákladov vzniknutých v súvislosti so sťahovaním nábytku a súkromného majetku (čl. 17) a zdravotné poistenie úradníka Európskych spoločenstiev, jeho manželky a detí (čl. 24). 
Vzhľadom na skutočnosť, že neexistuje priama úprava problematiky návrhu zákona v sekundárnom práve Európskej únie, tabuľka zhody sa nepredkladá.

5. 	Stupeň zlučiteľnosti návrhu zákona s právom Európskych spoločenstiev a s právom Európskej únie: 
úplná

6. 	Gestor (spolupracujúce rezorty): 
	     ----

7. 	Účasť expertov pri príprave návrhu právneho predpisu a ich stanovisko k zlučiteľnosti návrhu právneho predpisu s právom Európskych spoločenstiev a právom Európskej únie (špecifikácia úrovne a spôsobe expertnej účasti, napr. konzultácie a pod): 
Na príprave navrhovanej právnej normy neparticipovali experti. 

Osobitná časť

K Čl. I

K § 1
Ustanovuje sa predmet zákona, ktorým je úprava zahraničnej služby, právnych vzťahov zamestnancov pri vykonávaní zahraničnej služby a niektorých nárokov súvisiacich s vykonávaním zahraničnej služby. 
	
K § 2
V odseku 1 sa obsahovo upravuje pojem zahraničnej služby. Vychádza sa z chápania zahraničnej služby ako činnosti (plnenie úloh štátnej správy, vykonávanie štátnych záležitostí), čo zodpovedá zákonu o štátnej službe.  
Za zahraničnú službu sa považuje (odsek 2) nielen služba v štátnozamestnaneckom pomere, ale aj verejná služba v pracovnom pomere. 
Služobným úradom podľa zákona o štátnej službe (a zamestnávateľom podľa zákona o verejnej službe) je ministerstvo zahraničných vecí. Zastupiteľský úrad SR je sídlom služobného úradu v cudzine. 
Ustanovenie odseku 5 o prechodnej zahraničnej službe znamená, že zahraničnú službu môžu dočasne vykonávať osoby, ktoré nevykonávajú štátnu službu ani verejnú službu na neurčitú dobu na ministerstve zahraničných vecí, avšak je záujem na ich zaradení do zahraničnej služby na určitú dobu. Sú to najmä zamestnanci iných služobných úradov, ktorí sú vyslaní na zastupiteľské úrady.
Odsek 6 určuje vzťah tohto zákona k všeobecnému zákonu o štátnej službe ako aj zákonom o štátnej službe „silových rezortov“. Tento zákon je osobitný právny predpis (lex specialis) a zákon o štátnej službe je všeobecný právny predpis (lex generalis). Odsek 7 určuje taký istý vzťah medzi týmto zákonom a zákonom o verejnej službe.
Ustanovenie o jednotnosti vykonávania zahraničnej služby v odseku 8 znamená, že zahraničná služba – hoci ju vykonávajú rôzne subjekty na rôznych miestach sveta – tvorí jeden celok. Riadiace postavenie ministra zahraničných vecí vyplýva  z § 4 ods.1 zákona č.575/2001 Z. z. (kompetenčný zákon).
	
K § 3
Zahraničná služba sa rozdeľuje na vnútornú a vonkajšiu. Toto rozdelenie je nevyhnutné, pretože zahraničná služba sa vykonáva aj v cudzine v podmienkach, ktoré sa odlišujú od podmienok vykonávania štátnej služby alebo verejnej služby na území Slovenskej republiky. 

K § 4
	V § 4 sa definujú pojmy diplomatického zamestnanca a nediplomatického zamestnanca a kto do týchto skupín zamestnancov v zahraničnej službe patrí. Tretiu skupinu zamestnancov v zahraničnej službe tvoria zamestnanci vo verejnej službe vykonávajúci technické a administratívne činnosti súvisiace so zabezpečením zahraničnej služby. 
 Dôvodom rozdelenia zamestnancov v zahraničnej službe do troch kategórií je najmä skutočnosť, že medzinárodné právo aj  domáce právo a prax štátov striktne rozlišujú diplomatický a nediplomatický personál. Tomuto rozdeleniu je potrebné primerane prispôsobiť i kategórie zamestnancov v zahraničnej službe. Rozdelenie na štátnych zamestnancov a zamestnancov vo verejnej službe pre potreby diplomacie nepostačuje. Štátny zamestnanec môže v podmienkach zahraničnej služby vykonávať ako diplomatickú činnosť (diplomat), tak aj nediplomatickú činnosť (napr. hospodár). Zamestnanec vo verejnej službe môže vykonávať iba nediplomatickú činnosť. 

K § 5
Zastupiteľský úrad je na potreby tohto zákona spoločným označením pre všetky formy diplomatického alebo konzulárneho zastúpenia Slovenskej republiky v cudzine. 
Zastupiteľské úrady sú organizačnou jednotkou ministerstva, hoci si v mnohom počínajú samostatne a mnohé z nich pôsobia na vzdialených kontinentoch. 
Pojem zastupiteľský úrad už používa zákon č. 575/2001 Z. z. (kompetenčný zákon), aj niektoré ďalšie zákony, napríklad zákon o pobyte cudzincov na území Slovenskej republiky.
Rozdelenie zastupiteľských úradov na diplomatické misie (veľvyslanectvá), stále misie a misie (pri medzinárodných organizáciách), konzulárne úrady a osobitné misie, stanovené v odseku 2, vyplýva z medzinárodného práva. 
Slová „iná forma zastúpenia Slovenskej republiky pri medzinárodnej organizácii, v odseku 2 písm. b) umožnia v budúcnosti zriadiť aj iné formy zastúpenia pri medzinárodných organizáciách, ak si to vyžiada prax. 
Vedúci zastupiteľského úradu je nadriadený všetkým zamestnancom na zastupiteľskom úrade, teda aj zamestnancom, ktorých odborná náplň činnosti nie je v gescii ministerstva zahraničných vecí, ako aj zamestnancom, ktorí vykonávajú štátnu službu alebo verejnú službu v inom služobnom úrade ako je ministerstvo zahraničných vecí, ale tvoria súčasť personálu zastupiteľského úradu. 

K § 6
Pomerne podrobná úprava vedúceho diplomatickej misie je potrebná, pretože ide o najvyššieho stáleho predstaviteľa Slovenskej republiky v cudzom štáte alebo pri medzinárodnej organizácii a kľúčovú funkciu v slovenskej zahraničnej službe v cudzine. 
V medzinárodných vzťahoch je obvyklá prax, keď vedúci diplomatickej misie zastupuje svoju krajinu v niekoľkých štátoch, alebo pri viacerých medzinárodných organizáciách, a tiež keď vedúci diplomatickej misie, ktorý zastupuje svoju krajinu v prijímajúcom štáte, je zároveň predstaviteľom tejto krajiny pri medzinárodnej organizácií. K takejto kumulácii vedú najmä praktické a finančné dôvody.
Odsek 4 ustanovuje postup pri poverení a odvolaní vedúcich diplomatických misií, ktorý vychádza z platnej právnej úpravy. Vychádza sa zo zaužívanej praxe, keď návrh na poverenie alebo odvolanie vedúceho diplomatickej misie pripravuje minister zahraničných vecí a predkladá ho vláde Slovenskej republiky. Vláda na základe svojho uznesenia predkladá návrh na poverenie alebo odvolanie vedúceho diplomatickej misie  prezidentovi Slovenskej republiky. 
	Odsek 6 odzrkadľuje skutočnosť, že v súlade s Viedenským dohovorom o diplomatických stykoch môže byť vedúci diplomatickej misie aj v triede chargé d´ affaires en pied. Ide o nižšiu triedu vedúcich diplomatických misií, ktorí sú poverovaní u ministrov zahraničných vecí prijímajúceho štátu. Podľa čl. 102 odsek 1 písmeno c)  Ústavy Slovenskej republiky by mal aj vedúceho diplomatickej misie v tejto triede poveriť prezident republiky, avšak takéto poverenie by bolo v medzinárodnom prostredí neštandardné. Preto odsek 7 stanovuje, ktoré ustanovenia tohto zákona sa na chargé d´affaires en pied nevzťahujú.

K § 7
V súlade s § 7 sa na účely  tohto zákona za vedúceho diplomatickej misie považuje i vedúci stálej misie, stáleho zastúpenia, misie alebo inej formy zastúpenia Slovenskej republiky pri medzinárodnej organizácii. Táto právna konštrukcia sa opiera o súčasnú ústavnú prax prezidenta republiky, ktorý na základe čl. 102 odsek 1 písmeno c) Ústavy Slovenskej republiky poveruje nielen vedúcich diplomatických misií (veľvyslancov) podľa Viedenského dohovoru o diplomatických stykoch, ale aj stálych predstaviteľov (veľvyslancov) Slovenskej republiky pri medzinárodných organizáciách. 
Pri poverení stáleho predstaviteľa (veľvyslanca) pri medzinárodnej organizácii nie je v medzinárodnej praxi obvyklé, aby poverovací dokument vystavovala hlava štátu. V týchto prípadoch poverovací dokument spravidla vystavuje minister zodpovedný za vzťahy s cudzinou. Preto ustanovenie § 7 umožňuje ministrovi zahraničných vecí vyhotoviť listinu o poverení, avšak iba so súhlasom prezidenta republiky. Listina o poverení podľa tohto odseku je iný dokument ako poverovacie listiny, ktoré hlava štátu vystavuje v súlade s Viedenským dohovorom o diplomatických stykoch. 
	
K § 8
Konzulárny úrad je jednou z foriem zastupiteľského úradu. Rozdelenie konzulárnych úradov na konzulárne zastupiteľstvá, vicekonzuláty, konzuláty a generálne konzuláty (odsek 1) vychádza zo štyroch tried vedúcich konzulárnych úradov, ako ich stanovuje Viedenský dohovor o konzulárnych stykoch. 
Ustanovenie odseku 2 poskytuje vedúcemu konzulárneho úradu potrebnú mieru samostatnosti, pri zachovaní zásady jednotnosti zahraničnej služby. 
Vedúci konzulárnych úradov sa v súlade s Viedenským dohovorom o konzulárnych stykoch zaraďujú do tried. Triedy vedúcich konzulárnych úradov ustanovené v zahraničnej službe Slovenskej republiky sú štandardné. Zaradenie diplomatického zamestnanca do konzulárnej triedy nemá vplyv na diplomatickú hodnosť, ktorá mu bola udelená. 
Vedúci diplomatickej misie zriadenej podľa Viedenského dohovoru o diplomatických stykoch (veľvyslanectvo) koordinuje a riadi činnosť zastupiteľského úradu zriadeného podľa Viedenského dohovoru o konzulárnych stykoch (obvykle generálny konzulát) na území štátu, pre ktorý je vedúci diplomatickej misie poverený.

K § 9
V súlade s Viedenským dohovorom o konzulárnych stykoch konzulárny úrad môže byť vedený aj honorárnym konzulárnym úradníkom. Ide o prax, ktorá je už v zahraničnej službe Slovenskej republiky rozšírená. Zriadenie a zrušenie konzulárneho úradu vedeného honorárnym konzulárnymi úradníkom je v pôsobnosti ministerstva zahraničných vecí.
Honorárny konzulárny úradník nie je štátnym zamestnancom. Spravidla ide o cudzinca, najčastejšie občana prijímajúceho štátu, ktorý svoju funkciu vykonáva ako čestnú, bez nároku na finančnú odmenu alebo materiálnu kompenzáciu a na vlastné náklady (odseky 2 a 3). 

K § 10
Ustanovenie upravuje osobitnú misiu ako jednu z foriem zastupiteľského úradu. Ide o zastupiteľský úrad zriaďovaný ad hoc na splnenie konkrétnej úlohy. 

K § 11
Ustanovuje podmienky pre uchádzača o zaradenie do zahraničnej služby. V zásade sa vychádza z podmienok uvedených v zákone o štátnej službe. Keďže diplomat v zahraničnej službe nevyhnutne prichádza do styku s utajovanými skutočnosťami, musí mať oprávnenie na oboznamovanie sa s nimi, v rozsahu potrebnom na vykonávanie svojich úloh. 

K § 12
Podľa § 2 ods. 3 tohto zákona je zastupiteľský úrad sídlom služobného úradu v cudzine. Vyslanie štátneho zamestnanca v zahraničnej službe na zastupiteľský úrad nie je preložením v zmysle zákona o štátnej službe, pretože nedochádza k zmene služobného úradu. 
Pôsobenie zamestnancov v zahraničnej službe je spravidla spojené s ich rotáciou medzi ústredím a zastupiteľskými úradmi. Je preto nevyhnuté stanoviť pravidlo pre dobu vyslania na zastupiteľský úrad. Umožní to, okrem iného, plánovať a uskutočňovať plynulý pohyb zamestnancov medzi ústredím a zastupiteľskými úradmi. Zároveň je potrebné ponechať v zákonnej úprave doby vyslania určitú pružnosť, aby sa služobný úrad mohol v konkrétnych situáciách rozhodnúť pre riešenie, ktoré bude optimálne z personálneho aj z ekonomického hľadiska. Preto sa v odseku 1 stanovuje, že doba vyslania je spravidla tri roky. V odôvodnenom prípade sa môže predĺžiť, najdlhšie však o jeden rok. 
Ustanovenie odseku 4 vyjadruje záujem, aby zamestnanci zahraničnej služby pred prvým vyslaním do cudziny získali potrebné skúsenosti z pôsobenia v ústredí. 
Stanovenie spravidla najkratšej doby pôsobenia zamestnanca v ústredí (odsek 5) vyjadruje záujem na primeranej vyváženosti doby, počas ktorej zamestnanec pôsobí v ústredí a na zastupiteľskom úrade. 
Ustanovenia § 12 o vysielaní na zastupiteľský úrad sa na vedúcich diplomatických misií vzťahujú len primerane, pretože ich poverovanie je v pôsobnosti prezidenta Slovenskej republiky. 

K § 13
Ustanovenie odseku 1 vyjadruje záujem na tom, aby sa rozhodnutia vedúceho služobného úradu o skončení vyslania (odvolaní zo zastupiteľského úradu) prijímali a oznamovali zamestnancom v primeranom časovom predstihu. 
Účelom ustanovenia v odseku 2 je, aby zamestnanec čo najskôr po návrate do ústredia začal vykonávať vnútornú zahraničnú službu na určenom pracovnom mieste.
Odseky 3 a 4 upravujú situácie, kedy je možné alebo nevyhnutné dobu vyslania skrátiť alebo skončiť. V odseku 3 sú uvedené dôvody, ktoré môžu viesť k skráteniu zahraničnej služby na základe rozhodnutia vedúceho úradu; v praxi však môžu nastať aj niektoré iné špecifické dôvody, napríklad v spojitosti so stavom vzťahov Slovenskej republiky a prijímajúceho štátu. V odseku 4 sú uvedené situácie, kedy je vedúci úradu povinný skrátiť vyslanie. 
	Ustanovenia § 13 odseky 1 – 4 sa na vedúcich diplomatických misií len primerane, z dôvodu uvedeného v komentári k § 12. 

K § 14
Toto ustanovenie upravuje skončenie zahraničnej služby. 

K § 15
	V tomto ustanovení sa zdôrazňuje záujem štátu na stabilite manželstiev a rodín zamestnancov vykonávajúcich vonkajšiu zahraničnú službu. Rovnaké ustanovenie sa nachádza napríklad v zákone o zahraničnej službe Nemeckej spolkovej republiky.

K § 16
	Jednorazové mimoriadne odškodnenie ako fakultatívne plnenie sa navrhuje poskytovať zamestnancovi vo vonkajšej zahraničnej službe alebo jeho pozostalým podľa situácie, za ktorej došlo k poškodeniu zdravia zamestnanca alebo k jeho smrti, prípadne k  vyhláseniu za mŕtveho. Zamestnanec vo vonkajšej zahraničnej službe je vystavený zvýšeným rizikám, ktoré musí znášať pri plnení služobných povinností alebo v priamej súvislosti s ním. Mnohé z týchto nepredvídaných udalostí, často zavinené tretími osobami, svojou náhlosťou spôsobujú neúmerné zaťaženie členov domácnosti zamestnanca s dlhodobými dôsledkami. Jednorazové mimoriadne odškodnenie samotného zamestnanca má byť satisfakčným plnením za stratu zdravia v rizikovom prostredí, v ktorom plnil úlohy štátu. Výška poskytnutého odškodnenia v navrhovanom rozpätí bude závisieť od miery zníženia spôsobilosti na výkon zahraničnej služby. Cieľom ustanovenia odseku 5 je vyhnúť sa nároku na dvojité odškodnenie.

K § 17
Diplomatická hodnosť vyjadruje v súlade s medzinárodnými zvyklosťami kariérne a protokolárne postavenie diplomata. 
Udelenie diplomatickej hodnosti je potrebné odlišovať od prepožičania diplomatickej hodnosti. Diplomatická hodnosť sa udeľuje alebo prepožičiava diplomatickému zamestnancovi, ktorý je diplomatom z povolania a prepožičiava sa zamestnancovi, ktorý pôsobí v zahraničnej službe iba dočasne.
Zníženie alebo odňatie diplomatickej hodnosti je disciplinárna sankcia (odsek 3). 
Diplomatická hodnosť udelená zamestnancovi pred vyslaním na zastupiteľský úrad sa zachová aj po jeho návrate do ústredia (odsek 4). 
Ustanovenie odseku 5 preberá prax obvyklú v európskych štátoch.
V otázke diplomatických hodností, s výnimkou diplomatickej hodnosti veľvyslanec, rozhoduje vedúci služobného úradu. 
	
K § 18
Sústava diplomatických hodností vytvára medzinárodne zrozumiteľnú hierarchiu medzi diplomatmi, čo je dôležité v medzinárodných diplomatických stykoch. 
	Označenia diplomatických hodností nie sú stanovené medzinárodnou zmluvou. Štát si môže sústavu diplomatických hodností primerane prispôsobiť vlastným potrebám. 
Odsek 1 ustanovuje diplomatické hodnosti používané v zahraničnej službe Slovenskej republiky, a tiež ich poradie. Toto poradie je štandardné a zodpovedá medzinárodnej diplomatickej praxi. 
Pretože zákon (§ 19) stanovuje podmienky aj pre udelenie najnižšej diplomatickej hodnosti atašé, do jej udelenia sa zamestnanec na diplomatickom mieste označuje ako čakateľ diplomatickej služby (odsek 3).

K § 19
	Odseky 1 až  3 ustanovujú základné podmienky pre udelenie jednotlivých diplomatických hodností. Nižšie a stredné diplomatické hodnosti (odsek 2) sú po splnení ustanovených podmienok nárokové. Vyššie diplomatické hodnosti radca a radca-vyslanec (odsek 3) nie sú nárokové. Cieľom je vyhnúť sa automatickosti pri udeľovaní vyšších diplomatických hodností, ináč by postupne mohlo dôjsť k stavu, že by prevažná väčšina diplomatických zamestnancov mala vyššiu diplomatickú hodnosť.
Prax diplomatického zamestnanca je odstupňovaná pre jednotlivé diplomatické hodnosti. Do doby praxe sa okrem doby odpracovanej na ministerstve na diplomatickom mieste započíta aj doba pracovného pomeru na Federálnom ministerstve zahraničných vecí ČSSR a ČSFR, Ministerstve medzinárodných vzťahov SR, ako aj niektoré ďalšie doby, čo upraví služobný predpis, ktorý vydá ministerstvo.  
Ustanovenie odseku 4 prihliada na situáciu, keď zamestnanec z rôznych dôvodov nepôsobil vo vonkajšej zahraničnej službe a nespĺňa tak podmienku praxe vo vonkajšej zahraničnej službe. Ustanovuje, že na účely udeľovania diplomatických hodností možno započítať dva roky praxe v ústredí ako jeden rok praxe v zahraničí.
Ustanovenie odseku 5 upravuje situáciu, keď diplomatický zamestnanec počas vyslania nevykonáva diplomatické činnosti. Doba vyslania sa na účely udeľovania diplomatickej hodnosti započíta v polovičnom rozsahu.
Ustanovenie odseku 6 upravuje situáciu, keď „kmeňový“ diplomatický zamestnanec MZV je dočasne preložený do iného služobného úradu (KP SR, NR SR, ÚV SR), k čomu dochádza pomerne často.
Ustanovenie odseku 7 upravuje situáciu, keď diplomatický zamestnanec so súhlasom ministerstva dlhodobo vykonáva funkciu v medzinárodnej organizácii alebo pôsobí v medzinárodnej misii.  Takto odpracovaná  doba sa môže započítavať do diplomatickej praxe pre udelenie diplomatickej hodnosti.
Ustanovenie odseku 8 zakazuje udeliť diplomatickému zamestnancovi počas vyslania diplomatickú hodnosť vyššiu ako mal pred vyslaním. V odôvodnených prípadoch v záujme plnenia úloh zahraničnej služby však bude možné takúto hodnosť prepožičať.
Odsek 9 upravuje udelenie hodnosti veľvyslanec, ktorá je najvyššou diplomatickou hodnosťou. Túto hodnosť udelí minister zahraničných vecí pri poverení funkciou vedúceho diplomatickej misie (veľvyslanca). 
	
K § 20
Ustanovenie § 20 upravuje prepožičiavanie diplomatických hodností „kmeňovým“ diplomatickým a nediplomatickým zamestnancom, ako aj diplomatickým zamestnancom v prechodnej zahraničnej službe
Diplomatická hodnosť atašé sa vo výnimočnom prípade môže prepožičať aj nediplomatickému zamestnancovi ministerstva (napr.: šifrér). 
Podmienky prepožičania diplomatickej hodnosti zamestnancom v prechodnej zahraničnej službe sú miernejšie ako podmienky jej udelenia. Vyžaduje sa v zásade rovnaká doba praxe, avšak upúšťa sa od podmienky predchádzajúcej praxe vo vonkajšej zahraničnej službe. Hodnosť radca-vyslanec sa v prechodnej zahraničnej službe neprepožičiava, pretože ide o najvyššiu hodnosť, ktorú môže diplomat z povolania dosiahnuť, ak nebude poverený funkciou vedúceho diplomatickej misie. 
 Odsek 5 upravuje prepožičanie diplomatickej hodnosti veľvyslanec. Túto hodnosť prepožičiava minister zamestnancom v dočasnej zahraničnej službe pri poverení funkciou vedúceho diplomatickej misie (veľvyslanca).
	
K § 21
Diplomatické hodnosti, ktoré boli diplomatickým zamestnancom udelené alebo prepožičané pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona zostávajú nezmenené. Zabráni sa tým retroaktivite právneho predpisu vo vzťahu k nadobudnutým právam.

K Čl. II 

K bodu 1	
	V podmienkach ministerstva zahraničných vecí je potrebné, aby funkciu vedúceho služobného úradu vykonával zamestnanec majúci rozsiahle skúsenosti z oblasti zahraničnej služby, ktorého hodnostné postavenie nebude nižšie ako postavenie zamestnancov, ktorí mu budú podriadení. Zahraničná služba je všade vo svete založená na diplomatických hodnostiach.

K bodu 2
V súčasnosti sú štátni zamestnanci iných služobných úradov vysielaní na výkon štátnej služby v cudzine ministerstvom zahraničných vecí tak, že sú na dobu vyslania vymenovaní do dočasnej štátnej služby podľa § 25 zákona o štátnej službe. Nakoľko môže ísť o štátnych zamestnancov, ktorí sú vo svojich služobných úradoch vymenovaní napr. aj v stálej štátnej službe, po dobu výkonu štátnej služby v cudzine nemôžu byť ďalej vymenovávaní do dočasnej štátnej služby. Z uvedených dôvodov sa navrhuje právne upraviť možnosť ich dočasného preloženia z kmeňového služobného úradu do služobného úradu ministerstva zahraničných vecí, a to s ich súhlasom na dobu dlhšiu ako 6 mesiacov.

K bodu 3
Prostredie, v ktorom sa zahraničná služba vykonáva, je v porovnaní s ostatnými rezortmi dynamickejšie. Dochádza k pravidelnej a neustálej rotácii zamestnancov medzi ústredím a ZÚ. Miesta predstavených sa z tohto dôvodu obmieňajú veľmi často. Vyslaním štátneho zamestnanca na ZÚ sa príslušné systemizované štátnozamestnanecké miesto v ústredí vzápätí obsadí zamestnancom, ktorý sa z vyslania vracia do ústredia. Nebolo by teda  technicky možné, ani finančne únosné, aby sa na miesta predstavených na MZV organizovali „vonkajšie“ výberové konania, keďže tieto miesta vlastne nie sú voľné. Navyše je do úvahy potrebné vziať aj skutočnosť, že zahraničná služba je všade vo svete založená na diplomatických hodnostiach.

K bodu 4
	Dôvody na zaradenie tohto ustanovenia sú obdobné ako pri bode 1. Čo je vyššia diplomatická hodnosť, je  uvedené v § 20 odsek 2.
 	
K bodu 5
	Na zastupiteľských úradoch dochádza k situáciám, keď zastupovanie vedúceho diplomatickej misie (predstaveného, ktorý je veľvyslancom) trvá kratšie ako 3 týždne alebo dlhšie ako 6 po sebe nasledujúcich mesiacov. Z týchto praktických dôvodov je preto potrebné doplniť ustanovenie § 30 odseku 5 zákona o štátnej službe.  

K bodu 6  
	Ide o úpravu, ktorá má zabezpečiť účelné vynakladanie prostriedkov štátneho rozpočtu. V prípade, že by ministerstvo muselo uhrádzať náklady na prehlbovanie kvalifikácie štátnym zamestnancom, ktorí vykonávajú štátnu službu v cudzine, došlo by k neúmernému zaťaženiu rozpočtovej kapitoly ministerstva. Okrem poberania funkčného platu v zmysle § 98 ods. 2 zákona, by sa štátnemu zamestnancovi podľa súčasnej úpravy mali uhrádzať náklady na prehlbovanie kvalifikácie v inej ako slovenskej mene (napr. účastnícky poplatok za odborný kurz by sa hradil vo valute na ťarchu rozpočtu ministerstva). Z tohto dôvodu sa stanovuje, že štátnemu zamestnancovi pri prehlbovaní kvalifikácie v cudzine bude MZV hradiť náklady len do výšky porovnateľných nákladov na území SR.

K bodu 7
Podľa súčasného ustanovenia zákona o štátnej službe je možné osobný príplatok meniť (priznať, zvýšiť, znížiť alebo odobrať) len na základe služobného hodnotenia vykonaného raz za rok a je možné ho priznať len štátnym zamestnancom, ktorí sú služobne hodnotení bodovou hodnotou „4“, čo bude mať na štátnu správu skôr kontraproduktívny efekt a neprispeje k jej stabilizácii. Cieľom novely tohto ustanovenia, ktoré nie je dostatočne flexibilné, je práve motivovať aj tých  štátnych zamestnancov, ktorí nie sú v zmysle § 48 hodnotení  bodovou hodnotou „4“, ale najmenej bodovou hodnotou „2“. Predstavení tak budú mať väčšie možnosti diferenciácie pri hodnotení výkonu štátnej služby, pričom bude zachovaný princíp odstupňovaného hodnotenia výkonu štátnej služby.
 
K bodu 8
Možnosť meniť osobné príplatky častejšie ako raz ročne je v služobnom úrade, ktorým je MZV SR (ale aj v iných rezortoch) nevyhnutné pri poskytovaní osobných príplatkov v zahraničí a v ústredí. Iné finančné zdroje sú v zahraničí a iné v ústredí. Štátny zamestnanec je vysielaný na výkon štátnej služby do cudziny bez ohľadu na termín služobného hodnotenia, alebo opačne je počas jedného služobného hodnotenia odvolaný na miesto výkonu štátnej služby do „ústredia“. Príslušné štátnozamestanecké miesta majú často inú pracovnú náplň. Preto je potrebné, aby bola v zákone možnosť meniť osobný  príplatok pri preradení štátneho zamestnanca, resp. pri zmene štátnozamestnaneckého pomeru. vysielaní alebo odvolaní pri tom istom služobnom hodnotení (v ústredí hodnotí štátneho zamestnanca predstavený z ústredia, v zahraničí mu v tom roku určí výšku osobného príplatku iný predstavený na základe toho istého služobného hodnotenia). 

K bodu 9
	Legislatívno-technická úprava súvisiaca s predchádzajúcim bodom.

K bodu 10
	Navrhovaným doplnením ustanovenia odseku 2 sa upraví forma odborného vzdelávania pre vyslaných štátnych zamestnancov v cudzine. Forma diaľkového vzdelávania sa  odporúča najmä z dôvodu, aby nedošlo k znefunkčneniu zastupiteľských úradov, ako aj k neprimeranému zaťaženiu štátneho rozpočtu, v prípade, že by štátni zamestnanci absolvovali toto vzdelávanie na Slovensku.

K bodu 11
	Toto ustanovenie rieši konkrétnu otázku v zahraničnej službe. V praxi sa stáva, že okrem vedúceho ZÚ je na ZÚ len 1 štátny zamestnanec. Vedúci ZÚ pritom riadi nielen štátnych zamestnancov, ale aj zamestnancov vo verejnej službe, prípadne miestny personál.

K Čl. III	

Ustanovením sa má zjednotiť postavenie štátnych zamestnancov a zamestnancov vykonávajúcich verejnú službu na ZÚ (zákon o štátnej službe explicitne ustanovuje, že služobný úrad nemá voči štátnym zamestnancom na ZÚ povinnosť ohľadom zabezpečenia stravovania). Toto ustanovenie sa navrhuje aj kvôli zjednoznačneniu výkladu zákona o verejnej službe.

K Čl. IV

	Navrhuje sa, aby zákon nadobudol účinnosť 1. septembra 2003.