Predkladacia správa

Návrh ústavného zákona, ktorým sa dopĺňa Ústava Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení neskorších predpisov predkladá skupina poslancov Národnej rady Slovenskej republiky podľa čl. 87 ods. 1 Ústavy SR. Na rokovanie vlády SR sa návrh predkladá podľa § 70 ods. 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky. 

	Zámerom predloženého návrhu ústavného  zákona  je zaradiť verejného ochrancu práv medzi osoby oprávnené podať návrh na začatie konania pred Ústavným súdom Slovenskej republiky vo veciach súladu právnych predpisov podľa čl. 125 odsek 1, ak ich ďalšie uplatňovanie môže ohroziť základné práva alebo slobody alebo ľudské práva a základné slobody vyplývajúce z medzinárodnej zmluvy, ktorú Slovenská republika ratifikovala a ktorá bola vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom.

Na navrhovanú zmenu ústavy Slovenskej republiky reaguje druhý návrh výboru, ktorý navrhuje novelizovať zákon o verejnom ochrancovi práv a viacero iných právnych predpisov (zákon o správnom konaní, zákon o správe daní a poplatkov a o zmenách v sústave územných finančných orgánov a zákon o rozpočtových pravidlách).

Navrhovateľ sa zaoberá len postavením verejného ochrancu práv, ale prepojením a dôsledkami novely ústavy na zákony sa nezaoberá komplexne, čo napokon neumožní aplikáciu novely Ústavy v bode o aktívnej legitimácii na podávanie návrhov na konanie podľa čl. 125 ods. 1 Ústavy. 

V tejto súvislosti je potrebné tiež uviesť, že verejný ochranca práv má v súčasnosti možnosť iniciovať konanie pred Ústavným súdom SR v prípadoch podľa čl. 125 ods. 1 ústavy podaním podnetu subjektom ustanoveným v čl. 130 ods. 1 písm. a) až e) ústavy, ktoré sú oprávnené podávať návrhy na začatie konania.

V zmysle zákona č. 564/2001 Z. z. o verejnom ochrancovi práv v znení neskorších predpisov, ak  pri  vybavovaní  podnetu  verejný  ochranca práv zistí skutočnosti  nasvedčujúce tomu,  že zákon,  iný všeobecne  záväzný právny  predpis  alebo  vnútorný  predpis  vydaný orgánom verejnej správy porušuje  základné   práva  a   slobody  fyzických   osôb a právnických osôb, môže podať podnet na jeho zmenu alebo zrušenie príslušnému orgánu. Orgán,  ktorému verejný  ochranca práv  podal podnet,  musí upovedomiť verejného ochrancu  práv do tridsiatich dní o opatreniach, ktoré na základe jeho podnetu vykonal.

Ďalej je nevyhnutné rešpektovať trojdelenie moci, na princípe ktorého je postavená Ústava SR. Prokuratúra a VOP sú orgánmi sui generis, pričom majú neporovnateľné postavenie v trestnej ako aj v netrestnej agende.
K bodu 1
Vzhľadom na uvedené neodporúčame rozšíriť doterajšiu pôsobnosť VOP a upozorňujeme na ďalšie problémy :
a)	ústava musí byť premietnutá aj do osobitných predpisov, napr. aj do zákona NR SR  č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov v znení neskorších predpisov (viď § 18 ods. 1 a § 37 ods. 1 – subjekty, ktoré podávajú návrh, § 20 a § 21 ods. 3 – zastupovanie v konaní),
b)	negatívny dopad na štátny rozpočet z titulu nárastu počtu zamestnancov pre novú agendu a z titulu nákladov na zastupovanie v konaní pred Ústavným súdom SR.
K bodu 2
Neodporúčame rozšírenie právomoci VOP na ochranu všetkých práv, nielen základných práv. V tejto súvislosti treba poukázať nielen na čl. 46 ústavy, ale aj na čl. 149 ústavy (vrátane zákona č. 153/2001 Z. z. o prokuratúre v znení neskorších predpisov - dozor, protest, upozornenie) a na absentujúcu právomoc VOP konať vo veci (iba upozorňuje, oznamuje atď.).

Ďalej upozorňujeme, že nemožno súhlasiť s argumentáciou uvedenou v dôvodovej správe, kde sa postavenie Európskeho ombudsmana porovnáva s VOP. Podľa čl. 195 Zmluvy o založení ES má ombudsman výlučne apelačnú právomoc, a to len v prípadoch sťažností na nesprávny úradný postup inštitúcií alebo orgánov Spoločenstva s výnimkou Súdneho dvora a Súdu prvého stupňa pri výkone ich súdnych funkcií. Európsky ombudsman nemá právomoc vo všetkých veciach základných práv a slobôd, ale len vo veciach nesprávneho úradného postupu. Pre úplnosť treba zdôrazniť aj rozdiel medzi Súdnym dvorom v Luxemburgu a Európskym súdom pre ľudské práva.

Ústava Slovenskej republiky  je v hierarchii právnych predpisov na najvyššom stupni a to vyžaduje aj uvážlivé prístupy k jej novelizáciám. Rozhodne nepovažujeme za vhodné časté návrhy na novelizáciu, pričom ide vždy len o dielčiu otázku. Ideálne je predkladať podnety na jej novelizáciu ministerstvu spravodlivosti, ktoré následne pripraví komplexnú úpravu (viď § 13 zákona  č. 575/2001 Z. z.). Tým samozrejme nespochybňujeme  zákonodárnu kompetenciu poslancov alebo výboru národnej rady.

Vzhľadom na vyššie uvedené nedostatky predloženého návrhu zákona neodporúčame materiál na ďalšie legislatívne prerokovanie.