Prehľad

zákona z .....2004 Z. z. o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov

PRVÁ ČASŤ
MANŽELSTVO
Prvá hlava	Vznik manželstva 						§ 1 –  § 8

Druhá hlava	Neplatnosť a neexistencia manželstva		§ 9 –  § 17

Tretia hlava	Vzťahy medzi manželmi 					§ 18 – § 20

Štvrtá hlava	Zánik manželstva smrťou,
vyhlásením manžela za mŕtveho 			§ 21

Piata hlava 	Rozvod manželstva 						§ 22 – § 28

DRUHÁ ČASŤ
VZŤAHY MEDZI RODIČMI,  DEŤMI A OSTATNÝMI PRÍBUZNÝMI
Prvá hlava 	 Rodičovská zodpovednosť 				§ 29 – § 40
		
Druhá  hlava	  Ďalšie práva a povinnosti rodičov a detí
  a vzťahy v rodine 						§ 41 – § 44
 
Tretia  hlava 	  Náhradná starostlivosť   				 §45 – § 56
	Základné ustanovenia	       					            § 45
 	Zverenie dieťaťa do výchovy inej fyzickej 
osoby než rodiča (náhradná rodinná  starostlivosť) 		         § 46 –  § 48
	Pestúnska starostlivosť          					         § 49 –  § 54
	Ústavná výchova	               					         § 55 –  § 56
 	
Štvrtá hlava 	  Poručníctvo a opatrovníctvo		          § 57 – § 62

TRETIA ČASŤ 
VÝŽIVNÉ
Prvá hlava      Druhy vyživovacích povinností 
             a rozsah výživného	  			         § 63 –  § 75
Prvý diel		Vyživovacia povinnosť rodičov k deťom		         § 63 -   § 66
Druhý diel   	Vyživovacia povinnosť detí k rodičom 		         § 67 –  § 68
Tretí diel     	Vyživovacia povinnosť medzi ostatnými 
príbuznými  						         § 69 –  § 71
Štvrtý diel   	Vyživovacia povinnosť medzi manželmi    	 	   § 72 
Piaty diel  	Príspevok na výživu rozvedeného manžela                § 73 –  § 74
Šiesty diel   	Príspevok  na výživu a úhradu niektorých 
nákladov nevydatej matka 			    	   § 75

Druhá hlava  Spoločné ustanovenia 			         § 76 – § 82

ŠTVRTÁ ČASŤ
        URČENIE RODIČOVSTVA A OSVOJENIE
Prvá hlava 	Určenie rodičovstva 				§ 83 – § 97
	Prvý diel		Určenie materstva 					§ 83 – § 84
	Druhý diel	Určenie otcovstva					§ 85 – § 97

Druhá hlava	Osvojenie 					        § 98 – § 111

PIATA ČASŤ
   ZÁVEREČNÉ USTANOVENIA 				                  § 112 - § 122

NÁRODNÁ RADA SLOVENSKEJ REPUBLIKY
III. volebné obdobie

838
Vládny návrh

zákon

z ..... 2004

o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov

Národná rada Slovenskej republiky sa uzniesla na tomto zákone:

Čl. I

Základné zásady

Čl. 1

Manželstvo je zväzkom muža a ženy. Spoločnosť tento jedinečný zväzok všestranne chráni a napomáha jeho dobru. Manžel a manželka sú si rovní v právach a povinnostiach. Hlavným účelom manželstva je založenie rodiny a riadna výchova detí.

Čl. 2

		      Rodina založená manželstvom  je  základnou bunkou  spoločnosti a spoločnosť rodinu všestranne chráni.

Čl. 3

                  Rodičovstvo je spoločnosťou mimoriadne uznávaným poslaním ženy a muža. Spoločnosť poskytuje rodičovstvu nielen svoju ochranu, ale aj potrebnú starostlivosť, najmä hmotnou podporou rodičov a pomocou pri výkone rodičovských práv a povinností.

Čl. 4

            	Všetci členovia rodiny majú povinnosť vzájomne si pomáhať a podľa svojich schopností a možností zabezpečovať zvyšovanie hmotnej a kultúrnej úrovne rodiny.

Rodičia majú právo vychovávať deti v zhode s vlastným náboženským  a filozofickým  presvedčením a povinnosť zabezpečiť rodine pokojné a bezpečné prostredie. 

PRVÁ ČASŤ
MANŽELSTVO

Prvá hlava
VZNIK MANŽELSTVA

§ 1

(1)	Manželstvo je zväzok muža a ženy, ktoré vzniká na základe ich dobrovoľného a slobodného  rozhodnutia  uzavrieť manželstvo po splnení podmienok ustanovených týmto zákonom.
(2)	Účelom manželstva je vytvoriť harmonické a trvalé životné spoločenstvo, ktoré zabezpečí riadnu výchovu detí. 
(3)	Muž a žena, ktorí chcú spolu uzavrieť manželstvo (ďalej len „snúbenci“), majú vopred poznať navzájom svoje charakterové vlastnosti a svoj zdravotný stav.

§ 2

 Manželstvo sa uzaviera súhlasným vyhlásením (ďalej len „vyhlásenie“) snúbencov pred orgánom obce alebo mestskej časti, ktorá vedie matriku (ďalej len „matričný úrad“) alebo pred orgánom registrovanej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti) (ďalej len „orgán cirkvi“). Snúbenci verejne a slávnostným spôsobom v prítomnosti dvoch svedkov vyhlásia, že uzavierajú manželstvo.

§ 3

Štátny občan Slovenskej republiky môže v cudzine uzavrieť manželstvo podľa tohto zákona pred orgánom Slovenskej republiky na to určeným.

§ 4
Uzavretie manželstva pred matričným úradom

(1)	Vyhlásenie o uzavretí manželstva urobia snúbenci na matričnom úrade určenom pre obvod, v ktorom má jeden z nich trvalý pobyt pred starostom alebo primátorom alebo povereným poslancom obecného alebo mestského zastupiteľstva za prítomnosti matrikára. 
(2)	 Matričný úrad určený podľa odseku 1, môže povoliť uzavretie manželstva pred iným matričným úradom alebo na ktoromkoľvek inom vhodnom mieste.
(3)	Ak je život jedného zo snúbencov priamo ohrozený, môže sa manželstvo uzavrieť pred ktorýmkoľvek matričným úradom a na ktoromkoľvek mieste. Povolenie podľa odseku 2 sa nevyžaduje. 

§ 5
Uzavretie manželstva pred orgánom cirkvi

 (1) Vyhlásenie  o uzavretí manželstva  urobia snúbenci pred osobou vykonávajúcou činnosť duchovného  registrovanej cirkvi  alebo náboženskej spoločnosti1) ako príslušným orgánom.

 (2)  Manželstvo pred orgánom cirkvi sa uzaviera v kostole alebo na inom  vhodnom mieste  určenom vnútornými predpismi  cirkvi alebo  náboženskej spoločnosti na náboženské obrady alebo náboženské úkony.

 (3)  Ak  je život jedného zo snúbencov priamo  ohrozený,   môže  sa  manželstvo  uzavrieť  na ktoromkoľvek vhodnom mieste.

 (4)   Orgán cirkvi, pred ktorým došlo k uzavretiu manželstva, je povinný do troch pracovných dní doručiť   zápisnicu  o  uzavretí  manželstva s uvedením  skutočností podľa  osobitných predpisov) matričnému úradu v  obvode ktorého  sa uzavrelo manželstvo.)

§ 6

 (1)  Snúbenci sú  povinní pred uzavretím manželstva predložiť  zákonom ustanovené doklady.) 

(2)	 Snúbenci pri uzavieraní  manželstva súhlasne vyhlásia, že  im nie  sú známe okolnosti  vylučujúce  uzavretie  manželstva a že poznajú svoj zdravotný stav.  

(3)	Snúbenci pri uzavieraní  manželstva pred matričným úradom alebo  pred  orgánom cirkvi súhlasne vyhlásia aj či,

a)	priezvisko  jedného z nich bude ich spoločným priezviskom,
b)  si ponechajú svoje doterajšie priezviská, alebo
   c)  priezvisko  jedného z nich  bude ich spoločným  priezviskom a jeden z nich si zároveň ako druhé priezvisko v  poradí  ponechá svoje doterajšie priezvisko; snúbenec, ktorý  už  má  dve  priezviská,  uvedie,  ktoré  z doterajších priezvísk   bude  uvedené ako druhé priezvisko v poradí po uzavretí manželstva.

 (4)  Ak si snúbenci ponechajú svoje doterajšie priezviská podľa odseku 3 písm. b),  súhlasne  vyhlásia,  ktoré   z  ich  priezvísk  bude priezviskom  spoločných detí.  Ak snúbenci  urobia vyhlásenie podľa odseku 3  písm. c), priezviskom ich detí  bude spoločné priezvisko rodičov.

 (5)  Kto chce  uzavrieť druhé a ďalšie manželstvo,  je povinný preukázať, že  jeho  skoršie  manželstvo  zaniklo,  alebo že súd rozhodol o tom, že manželstvo je neplatné.

 (6)  Príslušný orgán podľa § 2 a 3, môže od predloženia zákonom ustanovených  dokladov upustiť, ak je  ich zadováženie spojené s ťažko prekonateľnou prekážkou. 

§ 7

       Ak  je  život jedného zo  snúbencov  priamo ohrozený, predloženie zákonom ustanovených dokladov sa nevyžaduje. Snúbenci musia súhlasne vyhlásiť, že im nie sú známe okolnosti vylučujúce  uzavretie manželstva. 

§ 8
 
 (1)  Matričný úrad na základe písomnej žiadosti oboch snúbencov povolí,  aby vyhlásenie  snúbenca,   že  vstupuje  do   manželstva,  urobil  jeho zástupca. Žiadosť musí byť odôvodnená. Plnomocenstvo musí mať písomnú formu a podpis splnomocniteľa na ňom musí byť úradne osvedčený, inak manželstvo nevznikne.

 (2)     Písomné plnomocenstvo obsahuje

a)	meno, priezvisko, rodné priezviská, dátum narodenia, trvalý pobyt snúbenca a zástupcu,
b)	vyhlásenie o priezvisku snúbencov a ich spoločných detí v mužskom aj ženskom tvare,
c)	vyhlásenie, že splnomocniteľovi nie sú známe okolnosti vylučujúce uzavretie manželstva a že obaja navzájom  poznajú svoj zdravotný stav. 

 (3)  Odvolanie plnomocenstva je účinné, len vtedy, keď sa o ňom druhý snúbenec dozvie predtým, ako vyhlásil, že vstupuje do manželstva.

 (4)   Zástupcom jedného zo snúbencov môže byť len plnoletá fyzická osoba, ktorá je spôsobilá na právne úkony v plnom rozsahu. Zástupca má byť rovnakého pohlavia, ako splnomocniteľ.

Druhá hlava
OKOLNOSTI VYLUČUJÚCE UZAVRETIE MANŽELSTVA

§ 9

 (1)   Manželstvo  sa  nemôže  uzavrieť  so  ženatým  mužom alebo vydatou ženou; v takom prípade súd aj bez návrhu rozhodne, že manželstvo je neplatné.
 (2)   Súd nerozhodne o neplatnosti manželstva a  manželstvo sa stane  platným, ak skoršie manželstvo  zaniklo  alebo súd rozhodol o tom, že skoršie manželstva je neplatné.

§ 10

       Manželstvo  sa  nemôže  uzavrieť  medzi  predkami  a potomkami a medzi  súrodencami;  to  isté  platí  o  príbuzenstve  založenom osvojením. V takom prípade súd aj bez návrhu rozhodne, že manželstvo je neplatné.

§ 11

 (1) Manželstvo  nemôže uzavrieť maloletý. Súd môže v súlade s účelom manželstva výnimočne povoliť uzavretie manželstva maloletému staršiemu ako 16 rokov. Bez povolenia súdu je  manželstvo neplatné. V takom prípade súd aj bez návrhu rozhodne, že manželstvo je neplatné.

 (2)  Súd nerozhodne o neplatnosti manželstva a  manželstvo sa stane  platným, ak manžel alebo manželka (ďalej len „manžel“), ktorý bol v čase uzavretia manželstva maloletý starší ako 16 rokov,  už dovŕšil 18  rok alebo ak  manželka otehotnela.

§ 12

(1)	Manželstvo nemôže uzavrieť osoba pozbavená spôsobilosti na právne úkony.

(2)	Osoba, ktorej spôsobilosť na právne úkony je obmedzená, môže uzavrieť manželstvo len s povolením súdu.

(3)    Manželstvo  nemôže  uzavrieť  osoba  postihnutá  duševnou poruchou,  ktorá by  mala za  následok obmedzenie  spôsobilosti na právne úkony.  Súd však môže uzavretie manželstva takejto osobe povoliť, ak je jej zdravotný  stav  zlučiteľný  s účelom manželstva.

(4)   Ak uzavrie  manželstvo osoba pozbavená spôsobilosti na právne úkony, alebo osoba, ktorá trpí duševnou poruchou, ktorá by mala za následok pozbavenie spôsobilosti na právne úkony,   súd rozhodne o tom, že manželstvo je neplatné aj bez  návrhu.   

(5)   Ak bez povolenia súdu uzavrie manželstvo osoba, ktorej spôsobilosť na právne úkony je obmedzená, alebo osoba postihnutá duševnou poruchou, ktorá by mala za následok obmedzenie spôsobilosti na právne úkony, rozhodne súd o neplatnosti tohto manželstva na návrh  ktoréhokoľvek   z   manželov.  Súd nerozhodne o neplatnosti manželstva a manželstvo sa stane  platným,  ak sa zdravotný  stav manžela stal zlučiteľný  s účelom manželstva. 

§ 13

(1)    Ak manželstvo zaniklo, súd nemôže rozhodnúť o tom, že manželstvo je neplatné, ak tento zákon neustanovuje inak.  
 
(2)    Ak bolo  manželstvo uzavreté so ženatým  mužom alebo vydatou ženou,   medzi  predkami  a  potomkami  alebo  medzi súrodencami, súd rozhodne o tom, že manželstvo je neplatné i po jeho zániku. To isté platí o manželstve uzavretom medzi osobami, ktoré sú v príbuzenskom pomere na základe osvojenia. 

§ 14

 (1) Manželstvo je neplatné, ak vyhlásenie o uzavretí manželstva nebolo urobené slobodne, vážne, určito a zrozumiteľne.)

	 (2) O tom, že manželstvo je neplatné podľa odseku 1 súd rozhodne na návrh ktoréhokoľvek manžela.

	 (3) Právo manžela podať návrh na začatie konania  o neplatnosti manželstva podľa odseku 1 zanikne  uplynutím jedného roka odo dňa, kedy sa o dôvodoch neplatnosti manželstva podľa odseku 1 dozvedel.
 
§ 15

 (1)  Ak sa konanie o neplatnosti manželstva na návrh niektorého  z manželov  už  začalo,  môže súd rozhodnúť o tom, že manželstvo je neplatné i po smrti druhého manžela.

 (2)   Po  smrti  manžela,   ktorý  podal  návrh  na začatie konania o neplatnosti manželstva,  môže súd rozhodnúť o tom, že manželstvo je neplatné aj vtedy,  ak o  to požiadajú  do  jedného  roka od  smrti manžela jeho potomkovia. 

§ 16

 (1)    Manželstvo, o ktorom súd rozhodol, že je  neplatné,    sa  považuje   za neuzavreté.

 (2)  O právach a  povinnostiach manželov  k spoločnému dieťaťu a o ich  majetkových pomeroch po rozhodnutí súdu o neplatnosti manželstva   za neplatné, platia rovnako ustanovenia o právach  a povinnostiach rozvedených manželov k spoločnému dieťaťu a o ich majetkových pomeroch. 

§ 17

              Manželstvo nevznikne ak, 

a)	muž alebo žena boli k vyhláseniu o uzavretí manželstva donútení fyzickým násilím, 
b)	 bolo uzavreté maloletou osobou mladšou ako 16 rokov, 
c)	 bolo uzavreté pred nepríslušným matričným úradom s výnimkou podľa § 4 ods. 2 a  3, alebo ak bolo manželstvo uzavreté pred nepríslušným starostom alebo primátorom alebo poslancom obecného alebo mestského zastupiteľstva, 
d)	bolo uzavreté pred cirkvou alebo náboženskou spoločnosťou, ktorá nie je registrovaná podľa osobitného predpisu1)  , alebo ak bolo manželstvo uzavreté pred osobou, ktorá nebola  oprávnená vykonávať činnosť duchovného registrovanej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti,
e)	bolo uzavreté v cudzine pred orgánom, ktorý na to nebol určený, alebo
f)	vyhlásenie o uzavretí manželstva urobil zástupca bez platného plnomocenstva, alebo ak došlo k  odvolaniu  plnomocenstva podľa tohto zákona.

Tretia hlava
VZŤAHY MEDZI MANŽELMI

§ 18

        Manželia  sú si v manželstve rovní v právach a povinnostiach. Sú  povinní  žiť  spolu,  byť  si  verní, vzájomne rešpektovať svoju dôstojnosť, pomáhať si, starať sa spoločne o deti a vytvárať zdravé rodinné prostredie. 

§ 19

 (1) O  uspokojovanie  potrieb   rodiny  založenej  manželstvom  sú povinní  starať sa  obidvaja  manželia  podľa  svojich schopností, možností a majetkových pomerov. Uspokojovaním potrieb  rodiny je aj osobná starostlivosť o deti a spoločnú domácnosť. 

 (2) O veciach týkajúcich sa  rodiny  rozhodujú  manželia  spoločne.  Ak sa nedohodnú o podstatných veciach, rozhodne  na návrh jedného z nich súd.

(3)  Na výkon povolania a na pracovné uplatnenie nepotrebuje žiadny z manželov   súhlas druhého manžela. 
    
§ 20

 (1) Každý  z manželov je oprávnený  zastupovať druhého manžela v bežných veciach, najmä prijímať za neho bežné plnenia.  Konanie  jedného z manželov   pri  obstarávaní  bežných vecí rodiny zaväzuje obidvoch manželov spoločne a nerozdielne.

 (2)  Ustanovenie odseku 1 sa nepoužije, ak druhý  manžel tieto účinky proti inej osobe výslovne vylúčil a ak to bolo tejto osobe známe. 

Štvrtá hlava
ZÁNIK MANŽELSTVA SMRŤOU ALEBO VYHLÁSENÍM JEDNÉHO Z MANŽELOV ZA MŔTVEHO

§ 21

 (1)  Manželstvo zaniká smrťou  alebo vyhlásením jedného z manželov za mŕtveho. Ak bol jeden z manželov  vyhlásený za mŕtveho, manželstvo zaniká dňom, keď rozhodnutie o vyhlásení za mŕtveho nadobudne právoplatnosť.

 (2)  Ak  bolo rozhodnutie o   vyhlásení jedného z manželov  za  mŕtveho  zrušené, neobnoví  sa zaniknuté manželstvo,  ak manžel toho,  kto bol vyhlásený za mŕtveho, uzavrel medzitým nové manželstvo. 

Piata hlava
ROZVOD MANŽELSTVA

§ 22

	Ľahkomyseľný pomer k manželstvu je v rozpore so záujmom spoločnosti a preto možno k zrušeniu manželstva rozvodom pristúpiť len v odôvodnených prípadoch.
§ 23

 (1)  Súd môže  manželstvo na návrh niektorého  z manželov rozviesť, ak sú  vzťahy medzi manželmi  tak vážne a trvalo rozvrátené,  že manželstvo nemôže plniť svoj účel a od manželov nemožno očakávať obnovenie manželského spolužitia. 

 (2) Súd zisťuje príčiny, ktoré viedli k vážnemu rozvratu vzťahov medzi manželmi a pri rozhodovaní o rozvode na ne prihliada. Súd pri rozhodovaní o rozvode vždy prihliadne na záujem maloletých detí.

§ 24

 (1)   V rozhodnutí, ktorým sa rozvádza manželstvo rodičov maloletého dieťaťa, upraví súd výkon ich rodičovských práv a povinností k maloletému dieťaťu na čas po rozvode, najmä určí, komu maloleté dieťa zverí do osobnej starostlivosti, kto ho bude zastupovať a spravovať jeho majetok. Súčasne určí, ako  má rodič, ktorému nebolo maloleté dieťa zverené do osobnej starostlivosti prispievať na jeho výživu alebo schváli dohodu rodičov o výške výživného. 

 (2) Rozhodnutie o úprave výkonu rodičovských práv a povinností možno nahradiť dohodou rodičov. Dohoda musí byť schválená súdom, inak je nevykonateľná.

 (3)  Súd pri rozhodovaní o výkone  rodičovských práv a povinností alebo pri schvaľovaní dohody rodičov vždy prihliadne na záujem maloletého dieťaťa, najmä na jeho citové väzby  a vývinové potreby  a stabilitu budúceho výchovného prostredia. 

 (4)  Súd pri rozhodovaní o zverení maloletého dieťaťa do osobnej starostlivosti jedného z rodičov dbá o to, aby bolo rešpektované právo maloletého dieťaťa na zachovanie jeho vzťahu k obidvom rodičom a právo toho rodiča, ktorému nebude maloleté dieťa zverené do osobnej starostlivosti, na pravidelné informovanie o maloletom dieťati. Rodič, ktorému nebolo maloleté dieťa zverené do osobnej starostlivosti, sa môže práva na pravidelné informovanie o maloletom dieťati domáhať na súde.

§ 25

	(1) Rodičia sa môžu dohodnúť o úprave styku s maloletým dieťaťom pred vyhlásením rozhodnutia, ktorým sa rozvádza manželstvo; dohoda o styku rodičov s maloletým dieťaťom sa stane súčasťou rozhodnutia o rozvode.
	
	(2) Ak sa rodičia nedohodnú o úprave styku s maloletým dieťaťom podľa odseku 1, upraví styk rodičov s maloletým dieťaťom súd v rozhodnutí o rozvode.

	(3) Ak je to potrebné v záujme maloletého dieťaťa, súd styk maloletého dieťaťa s rodičom obmedzí alebo ho  zakáže.

         (4) Ak jeden z rodičov opakovane bezdôvodne a zámerne neumožňuje druhému rodičovi  styk s maloletým dieťaťom upravený podľa odseku 1 alebo 2,  môže súd zmeniť  i bez návrhu rozhodnutie o osobnej starostlivosti.

         (5) Ak je to potrebné v záujme maloletého dieťaťa a ak to vyžadujú pomery v rodine, môže súd upraviť styk dieťaťa aj s blízkymi osobami.)  Ustanovenia odsekov 1 až 4 sa použijú primerane. 

§ 26

         Ak sa zmenia pomery, môže  súd zmeniť i bez návrhu rozhodnutie o výkone rodičovských práv a povinností.

§ 27

(1)	  Manžel,  ktorý pri uzavretí manželstva prijal  priezvisko  druhého  manžela ako spoločné priezvisko,  môže do troch mesiacov po právoplatnosti rozhodnutia  o rozvode manželstva matričnému úradu oznámiť, že  prijíma opäť svoje predošlé priezvisko.

(2)	  Manžel,  ktorý pri uzavretí manželstva prijal  priezvisko  druhého  manžela ako spoločné priezvisko a zároveň v poradí uvedené ako druhé priezvisko si ponechal svoje predošlé priezvisko, môže do troch  mesiacov po  právoplatnosti rozhodnutia  o rozvode manželstva matričnému úradu oznámiť, že upúšťa od používania spoločného priezviska.

DRUHÁ ČASŤ 
VZŤAHY MEDZI RODIČMI,  DEŤMI A OSTATNÝMI PRÍBUZNÝMI

Prvá hlava
RODIČOVSKÉ PRÁVA A POVINNOSTI

§ 28

(1)   Súčasťou rodičovských práv a povinností sú najmä 

a)  sústavná a dôsledná starostlivosť o výchovu, zdravie, výživu a všestranný vývoj maloletého dieťaťa,
 	b)   zastupovanie maloletého dieťaťa,
   c)   správu majetku maloletého dieťaťa.

(2)   Rodičovské práva a povinnosti majú obidvaja rodičia. Pri ich výkone sú povinní chrániť záujmy maloletého dieťaťa.

(3)   Rodičovské práva a povinnosti vykonáva  jeden z rodičov, ak druhý z rodičov nežije, je neznámy alebo nemá spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu. Platí to aj  v prípade, ak jeden z rodičov bol pozbavený rodičovských práv a povinností, ak mu bol výkon jeho rodičovských práv a povinností obmedzený alebo pozastavený.
§ 29

	(1)  Súd môže priznať rodičovské práva a povinnosti vo vzťahu k osobnej starostlivosti o maloleté dieťa aj maloletému rodičovi dieťaťa staršiemu ako 16 rokov, ak spĺňa predpoklady, že výkon tohto práva zabezpečí v záujme maloletého dieťaťa.

(2)   Ak je potrebné spravovať majetok maloletého dieťaťa, v rozhodnutí o priznaní rodičovských práv a povinností podľa odseku 1, súd zároveň rozhodne o ustanovení opatrovníka na spravovanie jeho  majetku (ďalej len „majetkový opatrovník“).

§ 30

	(1)   Rozhodujúcu úlohu vo výchove dieťaťa majú rodičia. Rodičia majú právo vychovávať deti v zhode s vlastným náboženským  a filozofickým  presvedčením.

(2)  Na výchove dieťaťa sa podieľa  i manžel, ktorý nie je rodičom dieťaťa, ak  žije s rodičom dieťaťa  v spoločnej domácnosti.

(3)  Rodičia majú právo použiť pri výchove dieťaťa primerané výchovné prostriedky tak, aby nebolo ohrozené zdravie, dôstojnosť, duševný, telesný a citový vývoj dieťaťa.

§ 31
Zastupovanie maloletého dieťaťa

(1)	Rodičia zastupujú maloleté dieťa pri právnych úkonoch, na ktoré nie je spôsobilé.)

(2) Žiadny z rodičov nemôže zastupovať svoje maloleté dieťa, ak ide o právne úkony, pri ktorých by mohlo dôjsť k rozporu  záujmov medzi rodičmi a maloletým dieťaťom alebo medzi maloletými deťmi zastúpenými tým istým rodičom navzájom; v takom prípade ustanoví súd maloletému dieťaťu opatrovníka, ktorý ho bude v konaní alebo pri určitom právnom úkone zastupovať (ďalej len „kolízny opatrovník“).

(3)  Kolízneho opatrovníka ustanoví súd aj v prípadoch, ak maloleté dieťa nemá zákonného zástupcu, alebo ak zákonný zástupca nemôže z vážneho dôvodu maloleté dieťa v konaní, alebo pri určitom právnom úkone zastupovať. 

(4) Na ustanovenie kolízneho opatrovníka sa primerane použijú ustanovenia § 61 a  62. Funkcia kolízneho opatrovníka zaniká ukončením konania alebo vykonaním právneho úkonu, na účely ktorého bol ustanovený.

§ 32
Správa  majetku maloletého dieťaťa

(1)  Rodičia sú  povinní spravovať majetok maloletého  dieťaťa s náležitou starostlivosťou.

(2) Výnosy z majetku maloletého dieťaťa získané pri jeho spravovaní môžu rodičia maloletého dieťaťa použiť najmä na uspokojovanie potrieb maloletého dieťaťa a  v primeranom rozsahu aj na uspokojovanie potrieb rodiny. Vyživovacia povinnosť rodičov k deťom zostáva zachovaná.

(3)  Ak vznikol, bez zavinenia osôb, ktoré sú povinné maloletému dieťaťu poskytovať výživu, hrubý nepomer medzi ich majetkovými pomermi a majetkovými pomermi maloletého dieťaťa, môže byť na účel uvedený v odseku 2 použitý aj majetok maloletého dieťaťa.

(4)  Rodičia odovzdajú dieťaťu jeho  majetok, ktorí spravovali, najneskôr do  30 dní od dosiahnutia plnoletosti dieťaťa.

(5)  Maloleté dieťa má právo požiadať  rodičov alebo osoby, ktoré spravujú jeho majetok, o vyúčtovanie týkajúce sa  správy jeho majetku; toto  právo zanikne, ak sa neuplatnilo na súde do jedného roka po skončení správy majetku. Práva dieťaťa zo zodpovednosti za škodu a z bezdôvodného obohatenia zostávajú zachované.

Majetkový opatrovník
§ 33

(1) Ak sú záujmy maloletého dieťaťa súvisiace so spravovaním jeho majetku ohrozené a rodičia sami neurobili alebo nie sú schopní urobiť vhodné opatrenia na ochranu majetku,   môže súd   na tento účel ustanoviť maloletému dieťaťu majetkového opatrovníka; tomuto rozhodnutiu nemusí predchádzať rozhodnutie o obmedzení rodičovských práv a povinností.

 (2)  Majetkovým opatrovníkom sa môže stať fyzická osoba, ktorá s  ustanovením za majetkového opatrovníka súhlasí, je spôsobilá na právne úkony v plnom rozsahu a spĺňa predpoklad, že funkciu majetkového opatrovníka bude vykonávať v záujme maloletého dieťaťa. 

 (3)  Ak nebolo možné ustanoviť za majetkového opatrovníka žiadnu fyzickú osobu, súd  za majetkového  opatrovníka ustanoví obec alebo inú právnickú osobu, ktorá s  ustanovením za majetkového opatrovníka súhlasí a spĺňa predpoklad, že funkciu majetkového opatrovníka bude vykonávať v záujme maloletého dieťaťa.

 (4)  V rozhodnutí o ustanovení majetkového opatrovníka podľa odseku 1 súd uvedie konkrétny  rozsah majetku, ktorý bude opatrovník spravovať,  spôsob nakladania s ním a lehoty, v ktorých je majetkový opatrovník povinný predkladať súdu správy o nakladaní s  majetkom dieťaťa.

 (5) Majetkový opatrovník nesmie pri výkone správy majetku brať na seba neprimerané majetkové riziká. Za riadny výkon svojej funkcie zodpovedá súdu a podlieha jeho pravidelnému dohľadu. Súd môže podmieniť platnosť právneho úkonu majetkového opatrovníka svojim súhlasom. Za porušenie povinností pri spravovaní majetku zodpovedá majetkový opatrovník podľa všeobecných predpisov o náhrade škody.) Pri výkone správy majetku maloletého dieťaťa majetkovým opatrovníkom sa použije osobitný predpis.) 

(6)  Záverečný účet zo správy majetku dieťaťa je majetkový opatrovník povinný predložiť súdu najneskôr do dvoch mesiacov po skončení svojej funkcie.

(7)  Majetkový opatrovník má počas výkonu svojej funkcie právo na náhradu nákladov spojených so správou majetku maloletého dieťaťa a na primeranú odmenu z výnosu majetku maloletého dieťaťa po skončení svojej funkcie. Výšku odmeny určí súd.

§ 34

(1)	Funkcia majetkového opatrovníka podľa § 33 zaniká

a)	dosiahnutím plnoletosti dieťaťa,
b)	smrťou maloletého dieťaťa,
c)	smrťou alebo zánikom  majetkového opatrovníka,
d)	právoplatným rozhodnutím súdu o zániku dôvodu, pre ktorý bol majetkový opatrovník ustanovený,
e)	právoplatným rozhodnutím súdu o pozbavení majetkového opatrovníka jeho funkcie, alebo o jeho odvolaní.

(2)	 Súd pozbaví majetkového opatrovníka funkcie  na jeho návrh.

(3)	 Súd odvolá majetkového opatrovníka, ak stratí spôsobilosť na výkon funkcie,  porušuje svoje povinnosti, alebo zneužíva svoje práva vyplývajúce z majetkového opatrovníctva.

   (4)  V rozhodnutí o pozbavení majetkového opatrovníka jeho funkcie, alebo v rozhodnutí o jeho odvolaní, súd zároveň rozhodne, ak je to potrebné, o ustanovení nového majetkového opatrovníka. 

§ 35
Rozhodovanie súdu pri nezhode rodičov

      Ak sa rodičia nedohodnú o podstatných veciach súvisiacich s výkonom rodičovských práv a povinností, najmä o  vysťahovaní maloletého dieťaťa do cudziny, o správe majetku maloletého dieťaťa, o štátnom občianstve maloletého dieťaťa, o udelení súhlasu na poskytovanie zdravotnej starostlivosti a o príprave na budúce povolanie, rozhodne na návrh niektorého z rodičov súd.

§ 36
Úprava výkonu rodičovských práv a povinností a úprava styku v ďalších prípadoch

	(1) Rodičia maloletého dieťaťa, ktorí spolu nežijú, sa môžu kedykoľvek dohodnúť o úprave výkonu ich rodičovských práv a povinností. Ak sa nedohodnú, môže súd aj bez návrhu upraviť výkon  ich  rodičovských práv a povinností, najmä určí, ktorému z rodičov maloleté dieťa zverí do osobnej starostlivosti. Ustanovenia § 25 a 26 sa použijú primerane.

(2) Ak manželstvo, z ktorého pochádzajú maloleté deti, zaniklo smrťou, alebo vyhlásením jedného z manželov za mŕtveho a ak je to potrebné v záujme maloletého dieťaťa a ak to vyžadujú pomery v rodine, môže súd na návrh upraviť styk maloletého dieťaťa s blízkymi osobami zomrelého manžela alebo manžela, ktorý bol vyhlásený za mŕtveho. Ustanovenie § 25 sa použije primerane.

§ 37
Výchovné opatrenia

(1)	Nevhodné správanie sa detí ako aj porušovanie povinností rodičov vyplývajúcich z ich rodičovských práv a povinností, alebo zneužívanie ich práv, môže každý oznámiť orgánu sociálno-právnej ochrany detí, obci alebo súdu. Rovnako môže každý oznámiť tomuto orgánu, obci alebo súdu skutočnosť, že rodičia nemôžu plniť povinnosti vyplývajúce z rodičovských práv a povinností.

(2)   Ak  je to potrebné v záujme maloletého dieťaťa, môže súd rozhodnúť o uložení týchto výchovných opatrení:

a)	vhodným spôsobom napomenie maloleté dieťa, jeho rodičov a iné fyzické osoby, ktoré svojim správaním ohrozujú alebo narušujú jeho riadnu výchovu,
b)	určí nad výchovou maloletého dieťaťa dohľad; dohľad vykonáva najmä za súčinnosti orgánu sociálno-právnej ochrany detí, obce, školy, neštátnych subjektov a zariadenia v ktorom je maloleté dieťa umiestnené,
c)	uloží maloletému dieťaťu obmedzenie v rozsahu potrebnom na  predchádzanie a zabraňovanie škodlivým vplyvom, ktoré môžu  ohroziť alebo narušiť jeho priaznivý vývoj; dodržiavanie uloženého obmedzenia sleduje najmä za súčinnosti obce.

(3)  Ak je to potrebné v  záujme maloletého dieťaťa, a ak  výchovné opatrenia uvedené v odseku 2 neviedli k náprave, súd dočasne odníme maloleté dieťa z  osobnej starostlivosti rodičov aj proti ich vôli,  od  osôb, ktorým bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej starostlivosti podľa § 45 alebo  48, od budúcich osvojiteľov, ktorým bolo maloleté dieťa zverené do starostlivosti podľa § 103, od osvojiteľov alebo od poručníka, ktorý sa o maloleté dieťa osobne stará  a nariadi maloletému dieťaťu 
   a)   pobyt v zariadení, ktoré plní úlohy odbornej diagnostiky najdlhšie na dobu šesť  mesiacov, 
b)	      pobyt v špecializovaných zariadeniach, najdlhšie na dobu šesť mesiacov,
c)      pobyt v resocializačnom stredisku pre  drogovo závislých. 

(4)  Ak súd rozhodne o uložení výchovných opatrení podľa odseku 3, môže ich vhodne a účelne spájať s výchovnými opatreniami uvedenými v odseku 2. 

(5)  Súd sleduje vykonávanie výchovných opatrení najmä v  súčinnosti   s orgánom sociálno-právnej ochrany detí, obcou  a príslušným zariadením, ak je v ňom maloleté dieťa umiestené.

(6)  Súd hodnotí účinnosť výchovného opatrenia po uplynutí obdobia, ktoré uviedol v rozhodnutí o jeho uložení. Výchovné opatrenie súd zruší, ak splnilo svoj účel. Súd môže rozhodnúť o uložení iného vhodného výchovného opatrenia, ak je to v záujme maloletého dieťaťa.

Zásahy do rodičovských práv a povinností
§ 38

(1)  Ak bráni niektorému z rodičov vo výkone jeho rodičovských práv a povinností závažná prekážka a ak je to v záujme maloletého dieťaťa, môže súd pozastaviť výkon rodičovských práv a povinností.

(2), Ak je to potrebné v záujme maloletého dieťaťa, súd rodičom obmedzí výkon ich rodičovských práv, ak 
a) žijú trvalo neusporiadaným spôsobom života, 
b) svoje povinnosti vyplývajúce z rodičovských práv a povinností nevykonávajú vôbec, alebo 
c) nezabezpečujú výchovu maloletého dieťaťa.

(3) V rozhodnutí o obmedzení výkonu rodičovských práv podľa odseku 2   súd uvedie rozsah práv a povinností, na ktoré sa obmedzenie vzťahuje. 

(4) Ak rodič zneužíva svoje rodičovské práva a povinnosti najmä týraním, zneužívaním, zanedbávaním maloletého dieťaťa alebo iným zlým zaobchádzaním s maloletým dieťaťom alebo výkon rodičovských práv a povinností napriek predchádzajúcim upozorneniam závažným spôsobom zanedbáva, súd rodiča pozbaví výkonu rodičovských práv.

§ 39

(1)  Ak súd rozhodol o obmedzení alebo pozbavení rodičovských práv a povinností, alebo o pozastavení ich výkonu iba vo vzťahu k jednému z rodičov, vykonáva rodičovské práva a povinnosti v plnom rozsahu druhý rodič. 

(2)  Ak nemôže rodičovské práva a povinnosti vykonávať ani jeden z rodičov, alebo ak súd rozhodol podľa § 38 ods. 1 alebo 3 vo vzťahu k jedinému žijúcemu rodičovi, ustanoví vo svojom rozhodnutí  maloletému dieťaťu poručníka. 

(3)  Ak súd rozhodol o obmedzení rodičovských práv a povinností vo vzťahu k obidvom rodičom alebo k  jedinému žijúcemu rodičovi, ustanoví vo svojom rozhodnutí maloletému dieťaťu opatrovníka podľa § 60.

(4)  Vyživovacia povinnosť rodičov voči maloletému dieťaťu, rozhodnutím súdu  o obmedzení alebo pozbavení rodičovských práv a povinností alebo pozastavení ich výkonu, nezaniká.

Druhá hlava
Ďalšie práva a povinnosti rodičov a detí a vzťahy v rodine

§ 40

(1)	 Deti majú spoločné priezvisko rodičov alebo priezvisko jedného z nich určené vyhlásením pri uzavieraní manželstva podľa § 6 ods. 2.

(2)	 Ak priezvisko maloletého dieťaťa nebolo určené podľa odseku 1 a rodičia majú rôzne priezviská, dohodnú sa na priezvisku dieťaťa a oznámia to matričnému úradu najneskôr do troch dní od narodenia maloletého dieťaťa. 

(3)	 Ak sa rodičia nedohodnú o mene alebo priezvisku maloletého dieťaťa alebo ak žiadny z rodičov nie je známy, určí meno alebo priezvisko súd.

§ 41

(1)	 Ak uzavrú rodičia manželstvo po narodení svojho maloletého dieťaťa, bude mať dieťa priezvisko určené pre ich ostatné deti.

(2)	 Ak uzavrie manželstvo matka maloletého dieťaťa, ktorého otec nie je známy, môžu manželia pred matričným úradom súhlasne vyhlásiť, že priezvisko určené pre ich ostatné deti bude mať aj toto maloleté dieťa.

(3)	 Na zmenu mena alebo zmenu  priezviska maloletého dieťa staršieho ako 15 rokov sa vyžaduje jeho súhlas.

§ 42

	Priezvisko dieťaťa sa nemôže podľa predchádzajúcich ustanovení zmeniť, len čo dieťa nadobudne plnoletosť. 

§ 43

  (1) Maloleté dieťa, ktoré je schopné s ohľadom na svoj vek a rozumovú vyspelosť vyjadriť samostatne svoj názor, má právo vyjadrovať ho slobodne vo všetkých veciach, ktoré sa ho dotýkajú. V konaniach, v ktorých sa rozhoduje o veciach týkajúcich sa maloletého dieťaťa, má maloleté dieťa právo byť vypočuté. Názoru maloletého dieťaťa musí byť venovaná náležitá pozornosť zodpovedajúca jeho veku a rozumovej vyspelosti. 

        (2)  Dieťa je povinné svojim rodičom prejavovať primeranú úctu a rešpektovať ich. Ak  žije dieťa v spoločnej domácnosti s rodičmi,  je povinné podieľať sa osobnou pomocou na spoločných potrebách rodiny a prispieť  na úhradu potrieb rodiny podľa svojich schopností, možností a majetkových pomerov.

       (3)   Dieťa je ďalej povinné 

a)	spolupracovať so svojimi rodičmi v záujme starostlivosti o neho a jeho výchovu, 
b)	plniť si svoje vzdelávacie povinnosti primerane svojim schopnostiam a 
c)	vyvarovať sa spôsobu života, ktorý by mohol byť preň ohrozujúci, teda najmä užívania látok, ktoré poškodzujú jeho telesne a duševné zdravie.

Tretia hlava
Náhradná starostlivosť

Základné ustanovenie
§ 44

(1) Náhradnou starostlivosťou je viacero osobitne usporiadaných, na seba nadväzujúcich a vzájomne sa podmieňujúcich dočasných opatrení, ktoré nahrádzajú osobnú starostlivosť rodičov o maloleté dieťa v prípadoch, ak ju rodičia nezabezpečujú alebo nemôžu zabezpečiť. 

(2)  Náhradná starostlivosť, na základe ktorej vznikajú vzťahy medzi maloletým dieťaťom a inou osobou, môže vzniknúť len rozhodnutím súdu a jej obsah tvoria práva a povinnosti vymedzené zákonom alebo súdnym rozhodnutím.

(3)    Náhradnou starostlivosťou  je
a) zverenie maloletého dieťaťa do osobnej starostlivosti inej fyzickej osoby než rodiča (ďalej len  „náhradná osobná starostlivosť“),
    b)  pestúnska starostlivosť a
    c)  ústavná starostlivosť.

(4)   Pri rozhodovaní o tom, ktorý zo spôsobov náhradnej starostlivosti súd zvolí, vždy prihliadne na záujem maloletého dieťaťa. 

Náhradná osobná starostlivosť
§ 45

  (1) Ak to vyžaduje záujem maloletého dieťaťa, môže súd zveriť maloleté dieťa do náhradnej osobnej starostlivosti. Osobou, ktorej môže byť maloleté dieťa takto zverené, sa môže stať len fyzická osoba s trvalým pobytom na území Slovenskej republiky, ktorá má spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu, osobné predpoklady, najmä zdravotné, osobnostné a morálne a spôsobom svojho života a života osôb, ktoré s ňou žijú v spoločnej domácnosti, zaručuje, že bude náhradnú osobnú starostlivosť vykonávať v záujme maloletého dieťaťa.

 (2)  Pri zverení maloletého dieťaťa do náhradnej osobnej starostlivosti uprednostní súd predovšetkým príbuzného maloletého dieťaťa, ak spĺňa stanovené predpoklady. 

 (3)  V rozhodnutí súd vymedzí  osobe, ktorej bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej starostlivosti jej rozsah práv a povinností  k maloletému dieťaťu. 

 (4) Osoba, ktorej bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej starostlivosti, je povinná vykonávať osobnú starostlivosť o maloleté dieťa v rovnakom rozsahu, v akom ju vykonávajú rodiča. Právo zastupovať maloleté dieťa a spravovať jeho majetok má iba v bežných veciach. Ak táto osoba predpokladá, že rozhodnutie zákonného zástupcu maloletého dieťaťa v  podstatných veciach nie je v súlade so záujmom maloletého dieťaťa, môže sa domáhať, aby tento súlad, pri konkrétnom rozhodnutí zákonného zástupcu, preskúmal súd. 

 (5)  Na správu majetku maloletého dieťaťa sa primerane použijú ustanovenia § 32 a  33.

 (6) Rodičia maloletého dieťaťa vykonávajú práva a povinnosti vyplývajúce z rodičovských práv a povinností  len v rozsahu, v akom nepatria osobe, ktorej bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej starostlivosti. Rodiča majú právo stýkať sa s maloletým dieťaťom, ktoré bolo zverené do náhradnej osobnej starostlivosti. Ak sa s osobou, ktorej bolo maloleté dieťa takto zverené, nedohodnú o výkone tohto práva, rozhodne na návrh niektorého z rodičov alebo tejto osoby súd. 

	 (7)  Vyživovacia povinnosť rodičov voči maloletému dieťaťu rozhodnutím súdu podľa odseku 1 nezaniká.

       (8)	  Súd pri rozhodovaní o zverení maloletého dieťaťa do náhradnej osobnej starostlivosti určí rodičom, alebo iným fyzickým osobám povinným poskytovať maloletému dieťaťu výživné, rozsah ich vyživovacej povinnosti a súčasne im  uloží  povinnosť, aby výživné poukazovali osobe, ktorej bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej starostlivosti. 

§ 46

 (1)  Maloleté dieťa môže byť zverené do spoločnej náhradnej osobnej starostlivosti manželom. 

 (2)  Maloleté dieťa môže byť zverené do náhradnej osobnej starostlivosti jednému z manželov, so súhlasom  druhého manžela. 

 (3) Súhlas podľa odseku 2 nie je potrebný, ak manželia nežijú v spoločnej domácnosti, ak druhý manžel nemá spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu alebo ak je zadováženie súhlasu spojené s ťažko prekonateľnou prekážkou.

§ 47

 (1)  Náhradná osobná starostlivosť zaniká
a)	dosiahnutím plnoletosti dieťaťa,
b)	smrťou maloletého dieťaťa,
c)	smrťou osoby, ktorej bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej              starostlivosti,
d)	 právoplatným rozhodnutím súdu o zániku dôvodu, pre ktorý bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej   starostlivosti,
e)	právoplatným rozhodnutím súdu o zrušení náhradnej osobnej starostlivosti,
f)	rozvodom manželov, ktorým bolo maloleté dieťa zverené do spoločnej   náhradnej osobnej starostlivosti  podľa § 46.

(2)	Súd zruší náhradnú osobnú starostlivosť  len z vážnych dôvodov, najmä ak osoba, ktorej bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej starostlivosti, zanedbáva maloleté dieťa, alebo porušuje svoje povinnosti; urobí tak vždy, ak táto osoba o to požiada. 

(3)	Ak zanikla náhradná osobná starostlivosť podľa odseku 1 písm. f) a rodičia maloletého dieťaťa naďalej nezabezpečujú alebo nemôžu zabezpečiť osobnú starostlivosť o maloleté dieťa, súd môže na návrh jedného z bývalých manželov, ktorým bolo maloleté dieťa zverené do spoločnej náhradnej osobnej  starostlivosti, ponechať maloleté dieťa v jeho osobnej starostlivosti,  ak je to v záujme maloletého dieťaťa, najmä s ohľadom na jeho  citové väzby  a stabilitu výchovného prostredia.

   (4) Ak jeden  z manželov, ktorým bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej starostlivosti zomrie, zostáva v náhradnej osobnej starostlivosti druhého manžela.

   (5) Ak zanikne náhradná osobná starostlivosť z dôvodov uvedených v odseku 1 písm. c) alebo e) a rodičia naďalej nezabezpečujú alebo nemôžu zabezpečiť osobnú starostlivosť o maloleté dieťa, súd rozhodne o  ďalšej náhradnej osobnej starostlivosti maloletého dieťaťa. 

Pestúnska starostlivosť
§ 48

(1)	 Ak rodičia nezabezpečujú alebo nemôžu zabezpečiť osobnú starostlivosť o maloleté dieťa z príčin, ktoré sú zrejme dlhodobé a ak je to potrebné v záujme maloletého dieťaťa, môže súd rozhodnúť o jeho zverení do pestúnskej starostlivosti fyzickej osoby, ktorá má záujem stať sa pestúnom a spĺňa stanovené predpoklady (ďalej len „pestún“).

(2)	 Pestúnom sa môže stať len fyzická osoba s trvalým pobytom na území Slovenskej republiky, ktorá má spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu, osobné  predpoklady, najmä zdravotné, osobnostné a morálne a spôsobom svojho života a života osôb, ktoré s ňou žijú v spoločnej domácnosti, zaručuje, že bude pestúnsku starostlivosť vykonávať v záujme maloletého dieťaťa.

(3)	Maloleté dieťa  môže byť zverené do spoločnej pestúnskej starostlivosti aj manželom. Pri zverení maloletého dieťaťa do pestúnskej starostlivosti jednému z manželov je potrebný písomný súhlas druhého manžela. Súhlas nie je potrebný, ak manželia nežijú v spoločnej domácnosti, ak druhý manžel nemá spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu alebo ak je zadováženie súhlasu spojené s ťažko prekonateľnou prekážkou. 

(4)	V rozhodnutí podľa odseku 1 súd vymedzí rozsah práv a povinností pestúna k maloletému dieťaťu. 

§ 49
 
 (1) Maloleté dieťa, ktoré je v ústavnej starostlivosti, môže byť pred rozhodnutím súdu o jeho  zverení do pestúnskej starostlivosti dočasne zverené rozhodnutím orgánu sociálno-právnej ochrany detí do starostlivosti osoby, ktorá má záujem stať sa pestúnom. Maloleté dieťa, nad ktorým nie je nariadená ústavná starostlivosť, môže byť takto zverené do starostlivosti budúcich pestúnov iba so súhlasom rodičov.

 (2)  Ak do troch mesiacov od právoplatnosti rozhodnutia podľa odseku 1 nepodá budúci pestún návrh na začatie konania o zverení maloletého dieťaťa do pestúnskej starostlivosti, dočasné zverenie maloletého dieťaťa uplynutím tejto lehoty zanikne.

§ 50

(1)	Pestún je povinný vykonávať osobnú starostlivosť o maloleté dieťa v rovnakom rozsahu, v akom ju vykonávajú rodiča. Právo zastupovať maloleté dieťa a spravovať jeho majetok má iba v bežných veciach. Ak pestún predpokladá, že rozhodnutie zákonného zástupcu maloletého dieťaťa v  podstatných veciach nie je v súlade so záujmom maloletého dieťaťa, môže sa domáhať, aby tento súlad, pri konkrétnom rozhodnutí zákonného zástupcu, preskúmal súd. 

(2)	Na správu majetku maloletého dieťaťa sa primerane použijú ustanovenia § 32 a  33.

(3)	Ak bolo maloleté dieťa zverené do pestúnskej starostlivosti len jednému z manželov, ustanovenie § 30 ods. 2 sa použije primerane.

(4)	Maloleté dieťa, ktoré žije v spoločnej domácnosti s pestúnom, je povinné podieľať sa osobnou pomocou, a pokiaľ má príjem z vlastnej práce, aj príspevkom z tohto príjmu, na spoločných potrebách rodiny. 

(5)	 Počas výkonu pestúnskej starostlivosti rodičia maloletého dieťaťa vykonávajú svoje rodičovské práva a povinnosti len v rozsahu, v akom nepatria pestúnovi. Rodiča majú právo stýkať sa s maloletým dieťaťom, ktoré bolo zverené do pestúnskej starostlivosti. Ak sa s pestúnom nedohodnú o výkone tohto práva, rozhodne na návrh niektorého z rodičov alebo pestúna súd. 

(6)	 Ustanovenia odsekov 1 až 5 sa primerane použijú aj na dočasné zverenie maloletého dieťaťa podľa § 49.

§ 51
 
	Súd pri rozhodovaní o zverení maloletého dieťaťa do pestúnskej starostlivosti určí rodičom, alebo iným fyzickým osobám povinným poskytovať maloletému dieťaťu výživné, rozsah ich vyživovacej povinnosti a súčasne im  uloží  povinnosť, aby výživné poukazovali orgánu sociálno-právnej ochrany detí.

§ 52
 
(1)	Pestúnska starostlivosť zaniká 
a)	   dosiahnutím plnoletosti dieťaťa,
b)	smrťou maloletého dieťaťa,
c)	smrťou pestúna,
d)     umiestnením maloletého dieťaťa do ochrannej výchovy alebo nástupom do  výkonu  trestu odňatia slobody, 
e)	právoplatným rozhodnutím súdu o zrušení pestúnskej  starostlivosti,
 f)     rozvodom manželov, ktorým bolo maloleté dieťa zverené do spoločnej pestúnskej  starostlivosti.

(2)	Súd zruší pestúnsku starostlivosť len z vážnych dôvodov, najmä ak pestún zanedbáva starostlivosť o maloleté dieťa, alebo porušuje svoje povinnosti; urobí tak vždy, ak o to požiada pestún. 

(3)	Ak zanikla pestúnska starostlivosť podľa odseku 1 písm. f) a rodičia naďalej nezabezpečujú alebo nemôžu zabezpečiť osobnú starostlivosť o maloleté dieťaťa, súd môže na návrh jedného z bývalých manželov, ktorým bolo maloleté dieťa zverené do spoločnej pestúnskej starostlivosti, ponechať maloleté dieťa v jeho osobnej starostlivosti,  ak je to v záujme maloletého dieťaťa, najmä s ohľadom na jeho  citové väzby a stabilitu výchovného prostredia.  

(4)	Ak jeden  z manželov, ktorým bolo maloleté dieťa zverené do pestúnskej starostlivosti zomrie,  stáva sa pestúnom pozostalý manžel.

(5)	Ak s tým pestún a maloleté dieťa zverené do pestúnskej starostlivosti súhlasí, môže súd z  dôležitých dôvodov predĺžiť pestúnsku starostlivosť až na jeden rok po dosiahnutí plnoletosti.

(6)	  Ak zanikne pestúnska starostlivosť z dôvodov uvedených v odseku 1 písm. c) alebo  e) a rodičia naďalej nezabezpečujú alebo nemôžu zabezpečiť osobnú starostlivosť o maloleté dieťaťa, súd rozhodne o jeho ďalšej náhradnej starostlivosti; ak súd zistí, že u maloletého  dieťaťa sú predpoklady na osvojenie, začne aj bez návrhu konanie o osvojiteľnosti.)

§ 53

Podmienky poskytovania príspevkov pestúnskej starostlivosti a ich výšku upravuje osobitný zákon.)
Ústavná starostlivosť
§ 54

(1) Náhradná osobná  starostlivosť alebo pestúnska starostlivosť má prednosť pred ústavnou starostlivosťou. Pred nariadením ústavnej starostlivosti je súd povinný vždy skúmať, či maloleté dieťa nemožno zveriť do náhradnej osobnej starostlivosti alebo do pestúnskej starostlivosti.

(2)  Súd môže nariadiť ústavnú starostlivosť len vtedy, ak výchova maloletého dieťaťa je vážne ohrozená, alebo vážne narušená a iné výchovné  opatrenia neviedli k náprave, alebo ak rodičia nemôžu zabezpečiť osobnú starostlivosť o maloleté dieťa z iných vážnych dôvodov a maloletého dieťa nie je možné zveriť do náhradnej osobnej starostlivosti, alebo do pestúnskej starostlivosti.

(3)	Ak súd nerozhodol podľa § 39 ods. 2 a 3 alebo § 56, sú rodičia maloletého dieťaťa naďalej jeho zákonnými zástupcami a spravujú jeho majetok.

(4) Súd môže výnimočne nariadiť ústavnú starostlivosť aj vtedy, ak jej nariadeniu nepredchádzali iné výchovné opatrenia. Výnimočnosť prípadu a neúčelnosť iného výchovného opatrenia musí byť preukázaná.

(5) V rozhodnutí, ktorým súd nariaďuje ústavnú starostlivosť, musí presne označiť zariadenie, do ktorého má byť dieťa umiestnené. Pri rozhodovaní o nariadení ústavnej starostlivosti súd vždy prihliadne na záujem maloletého dieťaťa, najmä na citové väzby maloletého dieťaťa k súrodencom a na ich zachovanie.

(6) Z dôležitých dôvodov môže súd predĺžiť ústavnú starostlivosť až na jeden rok po dosiahnutí plnoletosti.

§ 55

(1)  Súd sústavne sleduje spôsob výkonu ústavnej starostlivosti a najmenej dvakrát do roka   hodnotí jej účinnosť, najmä v súčinnosti  s orgánom sociálnoprávnej ochrany detí, obcou  a príslušným zariadením, v ktorom je maloleté dieťa umiestnené. Ak zistí, že sú splnené podmienky na zverenie maloletého dieťaťa do náhradnej osobnej starostlivosti alebo do pestúnskej starostlivosti, začne konanie aj bez návrhu. 

(2)  Ak súd zistí, že  maloleté dieťa spĺňa predpoklady na osvojenie,  začne aj bez návrhu konanie o osvojiteľnosti.7) Súd postupuje rovnako, ak zistí, že predpoklady osvojiteľnosti sú splnené už pred nariadením ústavnej starostlivosti podľa § 54 ods. 1.	

         (3)  Súd zruší ústavnú  starostlivosť najmä vtedy, ak je možné maloleté dieťa zveriť do náhradnej osobnej starostlivosti alebo do pestúnskej starostlivosti, alebo ak zanikli dôvody,  pre ktoré bola nariadená.

Štvrtá hlava
Poručníctvo a opatrovníctvo

Poručníctvo
§ 56

 (1)  Ak obaja rodičia maloletého dieťaťa zomreli, boli pozbavení výkonu rodičovských práv a povinností, výkon ich rodičovských práv a povinností bol pozastavený, alebo nemajú spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu, ustanoví  súd maloletému dieťaťu poručníka, ktorý bude zabezpečovať jeho výchovu, zastupovať ho a spravovať jeho majetok. 

(2)  Poručník nie je povinný osobne sa o maloleté dieťa starať. Ak sa poručník o maloleté dieťa osobne stará, má nárok na príspevky podľa osobitného predpisu.

§ 57

(1)	Ak sú rodičia maloletého dieťaťa nažive a ak to nie je v rozpore so záujmom maloletého dieťaťa, súd ustanoví za   poručníka predovšetkým toho, koho navrhli rodičia, ktorých výkon rodičovských práv a povinností bol pozastavený. Ak niet takej osoby, ustanoví  súd za poručníka niekoho z príbuzných, alebo blízkych osôb maloletého dieťaťa alebo jeho rodine, alebo inú fyzickú osobu. 

(2)	Za poručníka maloletého dieťaťa môžu byť ustanovení  i manželia.

(3)	Ak nebolo možné  ustanoviť za poručníka žiadnu fyzickú osobu, súd za poručníka ustanoví obec a v prípadoch maloletých detí bez sprievodu orgán sociálnoprávnej ochrany podľa osobitného predpisu.

(4)	Do času, kým nie je maloletému dieťaťu ustanovený poručník, alebo do času, kým sa ustanovený poručník neujme svojej funkcie, robí neodkladné úkony v záujme maloletého dieťaťa opatrovník ustanovený podľa § 60.

§ 58

(1)	 V rozhodnutí o ustanovení poručníka súd uvedie konkrétny  rozsah majetku, ktorý bude poručník spravovať,  spôsob nakladania s ním a lehoty, v ktorých je poručník povinný predkladať súdu správy o nakladaní s majetkom maloletého dieťaťa a správy o maloletom dieťati. Pri výkone správy majetku maloletého dieťaťa poručníkom sa použije osobitný predpis.9) 

(2)	  Správa o nakladaní s majetkom obsahuje najmä informácie o výnosoch, o investíciách ako aj účel a výšku výdavkov a príjmov  súvisiacich s týmto majetkom. Správa o maloletom dieťati obsahuje najmä informácie o jeho zdravotnom stave, jeho vzdelávaní a osobitných potrebách. 

(3)	 Poručník je povinný vykonávať svoju  funkciu riadne a  v najlepšom záujme maloletého dieťaťa. Za jej riadny výkon zodpovedá súdu. Rozhodnutie poručníka, týkajúce sa  každej podstatnej veci maloletého dieťaťa vyžaduje schválenie súdu.

(4) Súd sústavne sleduje spôsob výkonu funkcie poručníka, a najmenej dvakrát do roka  v súčinnosti  s obcou a orgánom sociálnoprávnej ochrany, výkon funkcie poručníka hodnotí.

(5) Za porušenie povinností pri spravovaní majetku zodpovedá poručník podľa všeobecných predpisov o náhrade škody.

(6) Po zániku poručníctva je poručník povinný predložiť súdu záverečný účet zo správy majetku maloletého dieťaťa najneskôr do dvoch mesiacov po zániku svojho poručníctva. 

(7)  Medzi poručníkom a maloletým dieťaťom nevzniká vyživovacia povinnosť.

§ 59
Zánik poručníctva

(1)	 Poručníctvo zaniká
a)	dosiahnutím plnoletosti dieťaťa,
b)	smrťou maloletého dieťaťa,
c)	smrťou poručníka,
d)	zánikom dôvodu, pre ktorý bol poručník ustanovený,
e)	dosiahnutím plnoletosti rodiča maloletého dieťaťa (§ 28 ods. 3, § 29),
f)	právoplatným rozhodnutím súdu o zbavení poručníka výkonu   funkcie, alebo o jeho odvolaní.

(2)	 Súd zbaví poručníka výkonu funkcie na jeho návrh. 

(3)  Súd odvolá poručníka z funkcie, ak stratí spôsobilosť na výkon funkcie, porušuje svoje povinnosti, alebo zneužíva svoje práva vyplývajúce z poručníctva.

(4)  Ak boli do funkcie poručníkov ustanovení manželia, poručníctvo zaniká okrem dôvodov uvedených v odseku 1 aj rozvodom ich manželstva. Ak to vyžaduje záujem maloletého dieťaťa, súd môže na návrh niektorého z bývalých manželov rozhodnúť o tom, že funkciu poručníka bude naďalej vykonávať jeden z nich. Ak jeden  z manželov, ktorí boli ustanovení do funkcie poručníkov zomrie, stáva sa poručníkom pozostalý manžel.

 (5)  Ak poručníctvo zanikne smrťou poručníka alebo právoplatným rozhodnutím súdu o zbavení poručníka výkonu funkcie, alebo o jeho odvolaní a ak je to naďalej v záujme maloletého dieťaťa potrebné, súd rozhodne o ustanovení nového poručníka.

Opatrovníctvo
§ 60

(1)	Okrem § 39 ods. 3 a § 57 ods. 4, ustanoví súd maloletému dieťaťu opatrovníka aj vtedy, ak je to potrebné z iných dôvodov a zároveň je to  v záujme maloletého dieťa.

(2) Súd môže podľa odseku 1 ustanoviť za opatrovníka aj obec. 
§ 61

(1)	 Opatrovník je povinný vykonávať  svoju funkciu v záujme maloletého dieťaťa.

(2)	 Súd vymedzí rozsah práv a povinností opatrovníka tak, aby bol splnený účel, na ktorý bol opatrovník ustanovený a aby boli dostatočne chránené záujmy maloletého dieťaťa.

TRETIA ČASŤ
VÝŽIVNÉ

Prvá hlava
Druhy vyživovacích povinností a rozsah výživného

Prvý diel
Vyživovacia povinnosť rodičov k deťom
§ 62
 
(1)	 Plnenie vyživovacej povinnosti rodičov k deťom je ich zákonná povinnosť, ktorá trvá do času, kým deti nie sú schopné samy sa živiť.

(2)	Obidvaja rodičia prispievajú na výživu svojich detí podľa svojich schopností, možností a majetkových pomerov. Dieťa má právo podieľať sa na životnej úrovni  rodičov.

(3)	 Každý rodič bez ohľadu na svoje schopnosti, možnosti a majetkové pomery, je povinný plniť svoju  vyživovaciu povinnosť v minimálnom rozsahu vo výške 30% zo sumy životného minima na nezaopatrené neplnoleté dieťa alebo na nezaopatrené dieťa podľa osobitného zákona.)

(4)	  Pri určení rozsahu vyživovacej povinnosti súd prihliada na to, ktorý z rodičov a v akej miere sa o dieťa osobne stará. Ak rodičia žijú spolu, prihliadne súd aj na starostlivosť rodičov o spoločnú domácnosť. 

§ 63

 (1) Rodič, ktorý má príjmy z inej než závislej činnosti podliehajúcej dani z príjmu, je povinný súdu ich preukázať, predložiť podklady na zhodnotenie svojich majetkových pomerov a umožniť súdu, sprístupnením údajov chránených podľa osobitného predpisu zistiť aj ďalšie skutočnosti potrebné na rozhodnutie. Ak si rodič nesplní túto povinnosť, predpokladá sa, že výška jeho priemerného  mesačného príjmu predstavuje dvadsaťnásobok sumy životného minima.)

 (2) Ak to majetkové pomery povinného rodiča dovoľujú, za odôvodnené potreby dieťaťa možno považovať aj tvorbu úspor. Pri určení výživného v takomto prípade súd uvedie  sumu výživného, ktorá je určená na tvorbu úspor a uloží povinnému rodičovi, aby túto sumu poukazoval na osobitný účet maloletého dieťaťa, ktorý v prospech neho zriadi rodič, ktorému bolo maloleté dieťa zverené do osobnej starostlivosti. Na nakladanie s prostriedkami na účte maloletého dieťaťa je potrebný súhlas súdu.

§ 64

     Ak sú na to dôvody hodné osobitného zreteľa, súd môže rozhodnúť o povinnosti zložiť peňažnú sumu  na výživné, ktoré sa stane splatné až v budúcnosti, na osobitný účet zriadený v prospech maloletého dieťaťa rodičom, ktorý ho má v osobnej starostlivosti. V rozhodnutí uvedie spôsob, akým sa z tohto účtu zabezpečí v prospech maloletého dieťaťa pravidelné poukazovanie určených mesačných splátok.

§ 65

(1) Ak rodičia maloletého dieťaťa spolu nežijú, súd upraví rozsah ich vyživovacej povinnosti alebo schváli ich dohodu o výške výživného.

(2)  Súd postupuje rovnako aj v prípade, ak rodičia  spolu žijú, ale  jeden z nich svoju vyživovaciu povinnosť voči maloletému dieťaťu dobrovoľne neplní.

(3)   Výživné plnoletých detí upraví súd len na návrh.

Druhý diel
Vyživovacia povinnosť detí k rodičom
§ 66

      Deti, ktoré sú schopné samy sa živiť, sú povinné zabezpečiť svojim rodičom primeranú výživu, ak to potrebujú.

§ 67

(1)	  Každé dieťa plní vyživovaciu povinnosť voči rodičom v takom rozsahu, aký   zodpovedá pomeru jeho schopností,  možností a majetkových pomerov, k schopnostiam, možnostiam a majetkovým pomerom ostatných detí.

(2)	  Vyživovacia povinnosť medzi manželmi a poskytovanie príspevku na výživu  rozvedenému  manželovi predchádza  vyživovaciu povinnosť detí voči rodičom. 
 
Tretí diel
Vyživovacia povinnosť medzi ostatnými príbuznými
§ 68

	Predkovia a potomkovia majú vzájomnú vyživovaciu povinnosť iba v prípade, že to nevyhnutne potrebujú.

§ 69

(1) Pokiaľ potomkovia nemôžu svoju vyživovaciu povinnosť plniť, prechádza táto povinnosť na predkov. Vzdialenejší príbuzní majú vyživovaciu povinnosť, len ak ju nemôžu plniť bližší príbuzní. 

(2) V prípade, že súd určí výživné pre maloleté dieťa, ustanovenie § 63 sa použije primerane. 

§ 70

 Každý z príbuzných v rovnakom stupni plní vyživovaciu povinnosť v takom rozsahu, aký zodpovedá pomeru jeho schopností, možností a majetkových pomerov k schopnostiam, možnostiam a majetkovým pomerom ostatných príbuzných.

Štvrtý diel
Vyživovacia povinnosť medzi manželmi

§ 71

(1) Manželia majú vzájomnú vyživovaciu povinnosť. Ak jeden z manželov túto povinnosť neplní, súd na návrh niektorého z nich určí jej rozsah tak, aby životná úroveň oboch manželov bola v zásade rovnaká. Pri rozhodovaní o určení rozsahu vyživovacej povinnosti prihliadne na starostlivosť o spoločnú domácnosť. 

(2)  Vyživovacia povinnosť medzi manželmi  predchádza vyživovaciu povinnosť detí voči rodičom.
Piaty diel
Príspevok na výživu rozvedeného manžela

§ 72

(1)  Rozvedený manžel, ktorý nie je schopný sám  sa živiť,  môže žiadať od bývalého manžela, aby mu prispieval na primeranú výživu podľa svojich schopností, možností a majetkových pomerov. 

(2)  Ak sa bývalí manželia nedohodnú, určí rozsah príspevku na výživu, na návrh   niektorého z nich, súd. Prihliadne pritom aj na príčiny, ktoré viedli k rozvratu vzťahov medzi  manželmi.

(3)  Príspevok na výživu rozvedeného manžela je možné priznať najdlhšie na dobu piatich  rokov odo dňa právoplatnosti rozhodnutia o rozvode. Súd môže výnimočne túto dobu predĺžiť, ak rozvedený manžel, ktorému súd príspevok priznal, nie je z objektívnych dôvodov schopný sám sa živiť ani po uplynutí tejto doby, najmä ak ide o manžela rodiča, ktorému bolo zverené do osobnej starostlivosti dieťa s dlhodobo nepriaznivým zdravotným stavom dieťa alebo o manžela s dlhodobo nepriaznivým zdravotným stavom vyžadujúcim sústavnú opateru.

§ 73

	      Právo na príspevok na výživu zanikne, ak oprávnený manžel uzavrie nové manželstvo alebo povinný manžel zomrie.

Šiesty diel
Príspevok na výživu a úhradu niektorých nákladov nevydatej matke

§ 74

(1)  Otec dieťaťa, za ktorého matka dieťaťa nie je vydatá, je povinný najdlhšie po dobu dvoch rokov najneskôr odo dňa pôrodu prispievať matke primerane na úhradu jej výživy a poskytnúť jej príspevok na úhradu nákladov spojených s tehotenstvom a pôrodom.  

(2) Súd môže na návrh tehotnej ženy uložiť mužovi, ktorého otcovstvo je pravdepodobné, aby poskytol vopred sumu potrebnú na zabezpečenie jej výživy podľa odseku 1, príspevok na úhradu nákladov spojených s tehotenstvom a pôrodom  a sumu potrebnú na zabezpečenie výživy dieťaťa po dobu,  počas ktorej by žene patrila materská dovolenka podľa osobitného predpisu.)

(3)  Právo žiadať príspevok na úhradu nákladov spojených s tehotenstvom a pôrodom podľa odseku 1  sa premlčí za tri roky odo dňa pôrodu.

Druhá hlava
Spoločné ustanovenia

§ 75

(1)	Pri určení výživného prihliadne súd na odôvodnené potreby oprávneného, ako aj na schopnosti, možnosti a majetkové pomery povinného. Na schopnosti, možnosti a majetkové pomery povinného prihliadne súd aj vtedy, ak sa povinný vzdá bez dôležitého dôvodu výhodnejšieho zamestnania, zárobku, majetkového prospechu; rovnako prihliadne aj na neprimerané majetkové riziká, ktoré povinný na seba berie. 

(2)	   Výživné nemožno priznať, ak by to bolo v rozpore s dobrými mravmi; to neplatí, ak ide o výživné pre maloleté dieťa.

§ 76

(1)	Výživné sa platí v pravidelných opakujúcich sa sumách, ktoré sú zročné vždy na mesiac dopredu.

        (2)    Proti pohľadávkam na výživné je započítanie vzájomných pohľadávok prípustné len dohodou.  Ak ide o výživné pre maloleté deti, započítanie nie je možné.

§ 77

(1)	 Právo na výživné sa nepremlčuje. Možno ho však priznať len odo dňa začatia súdneho konania. Výživné pre maloleté dieťa možno priznať najdlhšie na dobu troch rokov spätne  odo dňa začatia konania, ak sú na to dôvody hodné osobitného zreteľa.

(2)	  Práva na jednotlivé opakujúce sa plnenie výživného,  a ostatné práva na  peňažné plnenia vyplývajúce z tohto zákona sa premlčujú. 

§ 78

(1) Dohody a súdne rozhodnutia o výživnom možno zmeniť, ak sa zmenia pomery. Okrem výživného pre maloleté dieťa je zmena alebo zrušenie výživného možné len na návrh.

(2) Ak dôjde k zrušeniu alebo zníženiu výživného pre maloleté dieťa za uplynulý čas, spotrebované výživné sa nevracia.

(3) Pri zmene pomerov sa vždy prihliadne na vývoj životných nákladov.

§ 79

(1)   Kto celkom alebo sčasti splnil za iného vyživovaciu povinnosť, je oprávnený od neho požadovať úhradu tohto plnenia.

        (2)  Ustanovenie odseku 1 platí rovnako aj  v prípade, že príspevok na výživu v záujme oprávneného poskytne orgán sociálno-právnej ochrany  podľa  osobitného predpisu.

(3)    Toto právo sa premlčuje podľa osobitného predpisu.) 

§ 80

	     Ak orgán sociálnoprávnej ochrany poskytol  namiesto povinného výživné alebo príspevok na výživné určený súdnym rozhodnutím, prechádza na neho nárok oprávneného až do výšky poskytnutého príspevku.

§ 81
 
       (1) Ak súd rozhodne o umiestnení maloletého dieťaťa do náhradnej osobnej starostlivosti, pestúnskej starostlivosti, o nariadení ústavnej starostlivosti alebo o uložení ochrannej výchovy, upraví aj rozsah vyživovacej povinnosti rodičov alebo iných osôb povinných poskytovať maloletému dieťaťu výživné.

	 (2)  V rozhodnutí, ktorým súd nariaďuje ústavnú starostlivosť,  súčasne uloží rodičom alebo iným fyzickým osobám povinným poskytovať dieťaťu výživné povinnosť, aby výživné poukazovali zariadeniu, do ktorého má byť dieťa umiestnené.
ŠTVRTÁ ČASŤ
URČENIE RODIČOVSTVA A OSVOJENIE

Prvá hlava
Určenie rodičovstva

Prvý diel
Určenie materstva

§ 82

(1) 	  Matkou dieťaťa je žena, ktorá dieťa porodila. 

(2)   Dohody a zmluvy,  ktoré sú v rozpore s odsekom 1 sú neplatné.

§ 83

(1)	Ak vzniknú pochybnosti o tom, kto je matkou dieťaťa, určí materstvo na základe skutočností zistených o pôrode dieťaťa  súd.

(2)	Návrh môže podať žena,  ktorá o sebe tvrdí, že je matkou dieťaťa alebo  otec dieťaťa alebo ten, kto  preukáže, že má  na tomto určení právny záujem. 

Druhý diel
Určenie a zapretie otcovstva

§ 84

  Otcovstvo sa určuje na základe domnienok otcovstva  ustanovených v tomto zákone, súhlasným vyhlásením rodičov alebo rozhodnutím súdu.

Otcovstvo manžela matky
§ 85

(1)  Ak sa narodí dieťa v čase od uzavretia manželstva do uplynutia trojstého dňa po zániku manželstva alebo po jeho vyhlásení za neplatné, považuje sa za otca manžel matky.

(2)  Ak sa narodí dieťa žene znovu vydatej, považuje sa za otca neskorší manžel, i keď sa dieťa narodilo pred uplynutím trojstého dňa potom, keď jej skoršie manželstvo zaniklo alebo bolo vyhlásené za neplatné.

(3)   Pri počítaní času, ktorý je rozhodujúci pre určenie otcovstva  sa predpokladá,  že manželstvo toho, kto bol vyhlásený za mŕtveho, zaniklo dňom, ktorý bol v rozhodnutí o vyhlásení za mŕtveho určený ako deň smrti. 

§ 86

        (1)  Manžel môže do troch rokov odo dňa, keď sa dozvie, že sa jeho manželke narodilo dieťa, zaprieť na súde, že je jeho otcom.
        (2)   Ak manžel stratil spôsobilosť na právne úkony pred uplynutím lehoty na zapretie otcovstva, môže otcovstvo zaprieť jeho opatrovník do troch rokov odo dňa, keď sa dozvedel o narodení dieťaťa, alebo ak vedel o jeho narodení už skôr, do šiestich mesiacov od svojho ustanovenia.

§ 87

(1)	 Ak sa narodí dieťa v čase medzi stoosemdesiatym dňom od uzavretia manželstva a trojstým dňom po tom, keď manželstvo zaniklo alebo bolo vyhlásené za neplatné, možno otcovstvo zaprieť len vtedy, ak je vylúčené, že by manžel matky mohol byť otcom dieťaťa.

        (2) Otcovstvo voči dieťaťu narodenému v čase medzi stoosemdesiatym dňom a trojstým dňom od vykonania zákroku asistovanej reprodukcie so súhlasom manžela matky nemožno zaprieť. Otcovstvo však možno zaprieť, ak by sa preukázalo, že matka dieťaťa otehotnela inak.

(3)  Ak sa narodí dieťa pred stoosemdesiatym dňom od uzavretia manželstva, postačí na to, aby sa manžel matky nepovažoval za otca, ak zaprie svoje otcovstvo na súde. To neplatí, ak manžel s matkou dieťaťa súložil v čase, od ktorého neprešlo do narodenia dieťaťa menej ako stoosemdesiat a viac ako tristo dní, alebo ak pri uzavretí manželstva vedel, že je tehotná.

§ 88

(1)  Manžel má právo zaprieť otcovstvo voči dieťaťu a matke, ak sú obidvaja nažive, a ak nežije jeden z nich, voči druhému. Ak nežije ani dieťa, ani matka, toto právo manžel nemá.

 (2)  Aj matka môže do troch rokov od narodenia dieťaťa zaprieť, že otcom dieťaťa je jej manžel. Ustanovenia o  práve na zapretie otcovstva manželom matky dieťaťa sa použijú primerane.

§ 89

Ak bolo právoplatne rozhodnuté, že neskorší manžel nie je otcom dieťaťa znovu vydatej matky, začína sa trojročná lehota na zapretie otcovstva pre skoršieho manžela dňom, keď sa dozvedel o právoplatnom rozhodnutí. 

Otcovstvo určené súhlasným vyhlásením rodičov
§ 90

    Ak nie je otcovstvo určené podľa domnienky otcovstva manžela matky, možno ho určiť súhlasným vyhlásením oboch rodičov.

§ 91

 (1)   Za otca sa  považuje muž, ktorého otcovstvo bolo určené súhlasným vyhlásením rodičov. 

 (2)  Súhlasné vyhlásenie rodičov musí byť urobené pred matričným úradom alebo pred súdom.

         (3)    Maloletý rodič môže urobiť súhlasné vyhlásenie iba pred súdom.

 (4)  Vyhlásenie matky nie je potrebné, ak nemôže pre duševnú poruchu posúdiť význam svojho konania alebo ak je zadováženie jej vyhlásenia spojené s ťažko prekonateľnou prekážkou.

§ 92

 	     Súhlasným vyhlásením rodičov možno určiť otcovstvo k dieťaťu ešte nenarodenému, ak je už počaté.

§ 93

	(1)    Muž, otcovstvo ktorého bolo určené súhlasným vyhlásením rodičov, môže otcovstvo  pred súdom zaprieť do troch rokov odo dňa jeho určenia, len ak je vylúčené, že by mohol byť otcom dieťaťa; táto lehota sa neskončí  pred  uplynutím  troch rokov od narodenia dieťaťa.  

         (2)    Aj matka dieťaťa môže v rovnakej lehote zaprieť, že otcom dieťaťa je muž, otcovstvo ktorého bolo určené súhlasným vyhlásením rodičov.

	          (3)    Ustanovenia § 86 ods. 2 a § 88 ods. 1 sa použijú primerane.

Určenie otcovstva rozhodnutím súdu
§ 94

 (1) Ak nedošlo k určeniu otcovstva súhlasným vyhlásením rodičov, môže   dieťa, matka alebo  muž, ktorý tvrdí že je otcom,  navrhnúť, aby otcovstvo určil súd.
(2)  Za otca sa považuje muž, ktorý s matkou dieťaťa súložil v čase, od ktorého neprešlo do narodenia dieťaťa menej ako stoosemdesiat a viac ako tristo dní, pokiaľ jeho otcovstvo nevylučujú závažné okolnosti.

§ 95

 (1)  Ak domnelý otec nežije, návrh na určenie otcovstva sa podáva proti opatrovníkovi, ktorého ustanovil súd.

 (2)  Ak navrhovateľ v priebehu konania zomrie, môže v konaní pokračovať ďalšia osoba oprávnená na podanie návrhu. Potomkovia môžu podať návrh na určenie otcovstva do šesť mesiacov po smrti dieťaťa, ak majú na tomto určení právny záujem.

Zapretie otcovstva na návrh dieťaťa
§ 96

(1)   Ak je to potrebné v záujme dieťaťa a ak uplynula rodičom dieťaťa lehota ustanovená na zapretie otcovstva, môže  súd na návrh dieťaťa rozhodnúť o prípustnosti zapretia otcovstva. V tomto konaní musí byť maloleté dieťa zastúpené kolíznym opatrovníkom.

(2)   Ak  súd rozhodne tak, že návrhu podanému podľa odseku 1 vyhovie a určí, že zapretie otcovstva po uplynutí zákonnej lehoty je v záujme dieťaťa, môže dieťa po právoplatnosti tohto rozhodnutia podať návrh na zapretie otcovstva.

(3)  Ak jeden z rodičov  nežije, môže dieťa podať návrh na zapretie otcovstva proti druhému  rodičovi;  ak nežije ani jeden z rodičov, návrh nie je možné podať.

Druhá hlava
Osvojenie

§ 97
 
(1)	  Osvojením vzniká medzi osvojiteľom a osvojencom  rovnaký  vzťah, aký je medzi rodičmi a deťmi.  Medzi osvojencom a príbuznými osvojiteľa vzniká osvojením vzťah príbuzenský. Osvojitelia majú  pri výchove detí rovnakú  zodpovednosť a rovnaké práva a povinnosti  ako rodičia.

 (2)   O osvojení rozhoduje súd na návrh osvojiteľa.

§ 98

         	 Osvojiteľom sa môže stať len fyzická osoba, ktorá má  spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu,  osobné predpoklady, najmä zdravotné, osobnostné a morálne a spôsobom svojho života a života osôb, ktoré s ňou žijú v spoločnej domácnosti, zaručuje, že osvojenie bude v záujme maloletého dieťaťa.

§ 99

(1)	 Medzi osvojiteľom  a osvojencom musí byť primeraný vekový rozdiel.
(2)	 Osvojiť možno len maloleté dieťa,  ak  je osvojenie  v jeho záujme.

§ 100

 (1)   Ako spoločné dieťa môžu maloletého osvojiť len manželia.

 (2)  Ak je osvojiteľ manželom rodiča maloletého dieťaťa, môže osvojiť maloleté dieťa len so súhlasom druhého manžela; súhlas nie je potrebný, ak druhý manžel stratil spôsobilosť na právne úkony alebo ak je zadováženie súhlasu spojené s ťažko prekonateľnou prekážkou. 
§ 101

(1)	Na osvojenie je potrebný súhlas zákonného zástupcu osvojovaného maloletého dieťaťa, ak tento zákon neustanovuje inak.  Rovnako je potrebný na osvojenie súhlas maloletého rodiča maloletého dieťaťa, ak tento zákon neustanovuje inak. Odvolať súhlas je možné len do času, kým nie je maloleté dieťa umiestnené na základe rozhodnutia súdu do starostlivosti budúcich osvojiteľov.
(2)	 Ak je maloleté dieťa schopné posúdiť dosah osvojenia, je potrebný aj jeho súhlas. 
(3)  Na osvojenie maloletého dieťaťa do cudziny je potrebný aj súhlas Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky alebo orgánu štátnej správy určeného Ministerstvom práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky.

§ 102
 
(1)	  Na osvojenie nie je potrebný súhlas rodičov osvojovaného maloletého dieťaťa, ani súhlas maloletého rodiča maloletého dieťaťa, ak

a)	počas najmenej šiestich mesiacov neprejavovali skutočný záujem o maloleté dieťa, najmä tým, že ho nenavštevovali, neplnili pravidelne a  dobrovoľne vyživovaciu povinnosť k maloletému dieťaťu a nevynaložili úsilie upraviť si svoje rodinné a sociálne pomery tak, aby mohli osobne vykonávať starostlivosť o maloleté dieťa, ak im v prejavení nebránila závažná prekážka, alebo
b)	počas najmenej dvoch mesiacov po narodení dieťaťa neprejavili o dieťa žiadny záujem, ak im v prejavení záujmu nebránila závažná prekážka, alebo
c)	ak dajú privolenie na osvojenie vopred bez vzťahu k určitým osvojiteľom. 

(2)	Osobný súhlas rodiča podľa odseku 1 písm. c) musí mať písomnú formu a musí byť uskutočnený pred súdom alebo pred orgánom sociálnoprávnej ochrany alebo pred povereným zamestnancom orgánu sociálno-právnej ochrany v zdravotníckom zariadení, kde sa dieťa narodilo. Odvolať súhlas je možné len do času, kým maloleté dieťa nie je umiestnené na základe rozhodnutia súdu do starostlivosti budúcich osvojiteľov.  
  
(3)	Súhlas na osvojenie v prípadoch uvedených v odseku 1 dáva opatrovník, ktorý bol osvojovanému maloletému dieťaťu ustanovený  v konaní o osvojenie. Na ustanovenie opatrovníka sa primerane použijú ustanovenia § 60 a § 61. Funkcia opatrovníka zaniká vykonaním právneho úkonu, na účely ktorého bol ustanovený.

(4)	O splnení podmienok osvojiteľnosti maloletého dieťaťa uvedených v odseku 1 rozhoduje súd na návrh orgánu sociálnoprávnej ochrany alebo aj bez návrhu.
	
§ 103
	
(1)	 Pred rozhodnutím súdu o osvojení musí byť maloleté dieťa najmenej po  dobu jedného roka v starostlivosti budúceho osvojiteľa. Náklady spojené s predosvojiteľskou starostlivosťou hradí budúci osvojiteľ.

(2)	  O zverení maloletého dieťaťa do starostlivosti budúcich osvojiteľov podľa odseku 1 rozhodne na návrh budúceho osvojiteľa súd; ustanovenie § 101  a  § 102 sa použijú primerane. 
. 
(3)  Ak sa rozhodne pestún osvojiť maloleté dieťa, ktoré mu bolo zverené do pestúnskej starostlivosti, nevyžaduje sa, aby pred rozhodnutím súdu o osvojení bolo maloleté dieťa v starostlivosti pestúna podľa odseku 1, pokiaľ pestúnska starostlivosť trvala aspoň po túto dobu. Rovnako sa postupuje aj  v prípade, že maloleté dieťa chce osvojiť  osoba, ktorej bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej starostlivosti alebo poručník, ktorý sa o maloleté dieťa osobne stará.

(4)	V rozhodnutí o zverení maloletého dieťaťa do starostlivosti budúcich osvojiteľov súd vymedzí rozsah ich práv a povinností k maloletému dieťaťu. 

(5) Budúci osvojiteľ má rovnaké práva a povinnosti ako osoba, ktorej bolo maloleté dieťa zverené do náhradnej osobnej starostlivosti alebo pestúnskej starostlivosti.

§ 104

Súd je povinný na základe lekárskeho vyšetrenia zistiť, či  zdravotný stav osvojenca a  osvojiteľov nie je v rozpore s účelom osvojenia. S výsledkami vyšetrenia oboznámi osvojiteľa, zástupcu osvojenca a poučí ich o účele, obsahu a dôsledkoch osvojenia. 

§ 105

  	 Osvojenec bude mať priezvisko osvojiteľa. Spoločný osvojenec manželov bude mať priezvisko určené vyhlásením snúbencov pri uzavieraní manželstva podľa § 6 ods. 2 pre ostatné deti. To platí aj   v prípade, že osvojiteľom je manžel matky osvojenca. 

§ 106
 
(1)  Osvojením zanikajú vzájomné práva a povinnosti medzi osvojencom a pôvodnou rodinou ako aj  medzi osvojencom a poručníkom alebo opatrovníkom, ktorý mu bol ustanovený súdom.

(2)  Ak je osvojiteľ manželom jedného z rodičov osvojenca, príbuzenské vzťahy medzi osvojencom, rodičom a jeho príbuznými zostávajú zachované.

(3) Ak je to v záujme osvojenca, osvojitelia mu môžu sprostredkovať prístup k informáciám o jeho rodičoch alebo poskytnúť informácie, ktorými disponujú, ak osobitný predpis neustanovuje inak.

§ 107

(1)	Osvojenie môže súd zrušiť z vážnych dôvodov, ktoré sú v záujme maloletého dieťaťa,  do šiestich mesiacov odo dňa právoplatnosti rozhodnutia o osvojení, na návrh osvojenca alebo osvojiteľa alebo aj bez návrhu. 

(2)	Zrušením osvojenia vznikajú znovu vzájomné vzťahy medzi osvojencom a pôvodnou rodinou. Osvojenec bude mať opäť svoje predošlé priezvisko. Ak súd zistí, že rodičia neplnia alebo nemôžu plniť povinnosti vyplývajúce z rodičovských práv a povinností, rozhodne o potrebných opatreniach  podľa § 38 a 44.

§ 108

Osvojiteľ sa zapíše v matrike namiesto rodiča osvojenca na základe oznámenia súdu.

§ 109

	 Osvojiť maloleté dieťa môžu manželia alebo jeden z manželov, ktorý žije  s niektorým z rodičov dieťaťa v manželstve, alebo pozostalý manžel po rodičovi alebo osvojiteľovi maloletého dieťaťa. Maloleté dieťa môže výnimočne osvojiť aj osamelá osoba, ak sú splnené predpoklady, že  osvojenie bude v záujme dieťaťa. 

§ 110
	
Po uplynutí lehoty na zrušenie osvojenia podľa § 107 ods. 1, osvojenie nebráni, aby osvojenec mohol byť znova osvojený.

PIATA ČASŤ
SPOLOČNÉ, PRECHODNÉ A ZRUŠOVACIE USTANOVENIA

Spoločné ustanovenia
§ 111

Ak tento  zákon neustanovuje inak, použijú sa ustanovenia Občianskeho  zákonníka.

§ 112

Dohody   a  súdne   rozhodnutia,  ktorými   bola  určená  pred účinnosťou tohto zákona vyživovacia povinnosť rozvedených manželov voči sebe  navzájom, môže na  návrh jedného z  manželov súd zmeniť alebo zrušiť, ak sú v rozpore s týmto zákonom. 

§ 113

Manželstvá uzavreté československými občanmi v období od 1. januára 1950 do 1. júla 1992 cirkevnou formou v zahraničí podľa práva platného v mieste uzavretia manželstva, sú platné podľa slovenského práva.

§ 114

 Hmotnú podporu rodičov a pomoc pri výkone rodičovských práv a povinností upravujú osobitné predpisy.)
Prechodné ustanovenia 
§ 115

Právne vzťahy, ktoré vznikli pred 1. januárom 2005 sa posudzujú podľa ustanovení tohto zákona. Vznik týchto právnych vzťahov ako aj práva a povinnosti z nich vzniknuté sa však posudzujú podľa doterajších  predpisov.

§ 116

Konanie o rozvod manželstva, o ktorom súd právoplatne nerozhodol do 1. januára 2005, sa dokončí  podľa doterajších predpisov.

§ 117

Opatrovník ustanovený podľa § 78 zákona č. 94/1963 Zb. Zákona o rodine sa považuje od 1. januára 2005 za poručníka s právami a povinnosťami podľa tohto zákona.

§ 118

 Pre plynutie lehôt, ktoré sa k 1. januáru 2005 neskončili,  platia ustanovenia tohto zákona. 

§ 119

Konania vo veciach výživného podľa tretej časti tohto zákona, o ktorých súd nerozhodol do 1.januára 2005 sa dokončia  podľa tohto zákona.

§ 120

Osvojenia vykonané podľa doterajších predpisov sa považujú za osvojenia podľa  § 97 až  110.

§ 121
Zrušovacie ustanovenie

Zrušujú sa 
1. zákon č. 94/1963 Zb. o rodine v znení zákona č. 132/1982 Zb., zákona č. 234/1992 Zb., zákona č. 195/1998 Z. z., zákona č. 72/2002 Z. z., zákona č. 127/2002 Z. z., zákona č. 198/2002 Z. z. , zákona č. 245/2002 Z. z a zákona č. 515/2003 Z. z. 
2. § 2 až  § 10 zákona č. 25/1998 Z. z. o pestúnskej starostlivosti a o príspevkoch pestúnskej starostlivosti v znení zákona č. 453/2003 Z. z. a zákona č. 601/2003 Z. z.

Čl.  II

Zákon č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení zákona č. 36/1967 Zb., zákona č. 158/1969 Zb., zákona č. 49/1973 Zb., zákona č. 20/1975 Zb., zákona č. 133/1982 Zb., zákona č. 180/1990 Zb., zákona č. 328/1991 Zb., zákona č. 519/1991 Zb., zákona č. 263/1992 Zb., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 5/1993 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 46/1994 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 190/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 232/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 233/1995 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 22/1996 Z. z., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 58/1996 Z. z., nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 281/1996 Z. z., zákona č. 211/1997 Z. z., nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 359/1997 Z. z., zákona č. 124/1998 Z. z., zákona č. 144/1998 Z. z., zákona č. 169/1998 Z. z., zákona č. 187/1998 Z. z., zákona č. 225/1998 Z. z., zákona č. 233/1998 Z. z., zákona č. 235/1998 Z. z., nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 318/1998 Z. z., zákona č. 331/1998 Z. z., zákona č. 46/1999 Z. z., nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 166/1999 Z. z., nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 185/1999 Z. z., zákona č. 223/1999 Z. z., zákona č. 303/2001 Z. z., zákona č. 501/2001 Z. z., zákona č. 215/2002 Z. z., zákona č. 232/2002 Z. z., zákona č. 424/2002  Z. z., zákona č. 451/2002 Z. z., zákona č. 480/2002 Z. z., nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 620/2002 Z. z.,  nálezu Ústavného súdu Slovenskej republiky č. 75/2003 Z. z., zákona č. 353/2003 Z. z., zákona č. 530/2003 Z. z., zákona č. 589/2003 Z. z., zákona č. 204/2004 Z. z., zákona č. 428/2004 Z. z. ,  zákona č. ..../2004 Z. z., zákona č. ......./2004 Z. z., zákona č. ....../2004 Z. z.,  zákona č. ...../2004 Z. z.  a zákona č. ...../2004 Z. z. sa mení a dopĺňa takto:

	1.  V § 35 ods. 1 písm. a) sa v poznámke pod čiarou k odkazu 35a vypúšťajú slová „§ 62 zákona č. 94/1963 Zb. o rodine v znení neskorších predpisov.“

	2.  V § 35 ods. 2 sa vypúšťa písmeno d). Doterajšie písmená e) a f) sa označujú ako písmená d) a e).

	3.  V § 80 písm. a) sa slovo „otcovstva“ nahrádza slovom „rodičovstva“.

	4.  V § 88 ods. 1 písm. c) sa za slová „starostlivosti o maloletých“ vkladá čiarka a slová „konanie o osvojiteľnosti“.

	5.  V § 108 sa vypúšťa slovo „ nezrušiteľnému “ a za slovo dieťaťa sa vkladajú slová „podľa osobitného predpisu33ac).“.

	Poznámka pod čiarou k odkazu 33ac znie:
	„ 33ac) § 108  zákona č....../2004 Z. z. o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“.
 
	6. V § 120 ods. 2 sa slovo „otcovstva“ nahrádza slovom „rodičovstva“ a pred  slová „o osvojenie“ sa vkladajú slová „o osvojiteľnosti“.

	7. V § 142 ods. 1 sa vypúšťa druhá veta.

	8. § 163 odsek 2 znie:
	„(2) Rozsudky o výchove a výžive maloletých detí a o priznaní, obmedzení alebo pozbavení rodičovských práv a povinností alebo pozastavení ich výkonu možno zmeniť aj bez návrhu, ak sa zmenia pomery.“.

	9. § 176 znie:
„§ 176

„(1) Vo veciach starostlivosti súdu o maloletých sa vo veci samej rozhoduje rozsudkom o výchove a výžive maloletých detí, o styku rodičov s maloletými deťmi, o styku blízkych osôb s maloletými deťmi, o priznaní, obmedzení alebo pozbavení rodičovských práv a povinností alebo pozastavení ich výkonu, o schválení dôležitých úkonov maloletého dieťaťa a o podstatných veciach, o ktorých sa rodičia nemôžu dohodnúť. Okrem toho sa rozhoduje rozsudkom o predĺžení ústavnej starostlivosti a pestúnskej starostlivosti  po dosiahnutí plnoletosti dieťaťa a o zrušení rozhodnutia o takejto náhradnej starostlivosti.

  (2)  O ostatných veciach, vrátane rozhodnutia v konaní o vrátení dieťaťa, ktoré bolo neoprávnene premiestnené alebo zadržané, sa rozhoduje uznesením.

	(3) Ak zákon neustanovuje inak, vo veciach starostlivosti súdu o maloletých rozhodne súd bez zbytočného odkladu najneskôr do jedného roka odo dňa začatia konania. Predĺžiť konanie možno, len ak z objektívnych príčin nie je možné vykonať dôkazy.

   (4)  Ak sú splnené všetky náležitosti návrhu na začatie konania o zverení dieťaťa do starostlivosti budúceho osvojiteľa, rozhodne súd bez zbytočného odkladu, najneskôr do troch mesiacov od podania takéhoto návrhu; inak do troch mesiacov odo dňa, kedy bol návrh doplnený alebo opravený.“.

	10. V § 178 ods. 1 sa za slovo „rodičov“ vkladá slovo „poručníkov“.

	11. V § 178 ods. 2 sa slová „orgánu starostlivosti o deti“ nahrádzajú slovami „orgánu sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej prevencie“.

	12.  § 180 znie:
„§ 180

	(1)  Súdom ustanovený poručník maloletého zloží do rúk samosudcu sľub, že bude riadne a v najlepšom záujme dieťa vykonávať svoje povinnosti a že bude pritom dbať na pokyny súdu. Po zložení sľubu mu samosudca vydá listinu obsahujúcu poverenie na výchovu, zastupovanie a spravovanie majetku maloletého dieťaťa a vymedzenie rozsahu práv a povinností vyplývajúcich z tohto poverenia.

	(2) Ustanovenie odseku 1 sa primerane vzťahuje aj na opatrovníka ustanoveného súdom podľa osobitného predpisu.

	(3) Súd sústavne sleduje spôsob výkonu funkcie poručníka, prípadne opatrovníka, a najmenej dvakrát do roka ho hodnotí v súčinnosti s obcou a orgánom sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej prevencie.
	
	(4)	Súd dohliada na správu majetku maloletého dieťaťa vykonávanú poručníkom alebo opatrovníkom; postupuje pri tom podľa osobitného predpisu.34fa).“.

	Poznámka pod čiarou k odkazu 34fa znie:
	„34fa) § 33 a 58 zákona č..... /2004 Z. z.“.

	Doterajší odkaz a poznámka pod čiarou k odkazu 34fa sa označuje ako odkaz a poznámka od čiarou 34fac.

	13. Za § 180 sa vkladá § 180a,  ktorý vrátane nadpisu znie:

„§ 180a
Konanie o osvojiteľnosti

   (1) Ak  súd zistí, že sú splnené predpoklady na osvojenie podľa osobitného predpisu 34fab) , môže začať aj bez návrhu konanie o osvojiteľnosti.

	(2) Účastníkmi konania sú dieťa a jeho zákonní zástupcovia. Maloletý rodič dieťaťa, ktorý dosiahol vek šestnásť rokov,  je účastníkom konania, aj keď nie je zákonným zástupcom dieťaťa.  V tomto konaní má procesnú spôsobilosť. Maloletý rodič dieťaťa, ktorý nedosiahol vek šestnásť rokov, musí byť v tomto konaní zastúpený svojim zákonným zástupcom.

	 (3) Rodičia dieťaťa nie sú účastníkmi konania, ak sú pozbavení rodičovských práv a povinností, alebo ak nemajú spôsobilosť na právne úkony, alebo ak dali súhlas na osvojenie dieťaťa vopred bez vzťahu k určitým osvojiteľom.

 (4) O osvojiteľnosti rozhodne súd bez zbytočného odkladu najneskôr do troch mesiacov odo dňa začatia konania. Túto lehotu možno predĺžiť najviac o tri mesiace, ak rozhodnutiu súdu bránia objektívne príčiny. 

	 (5) Ustanovenie § 182 ods. 1 platí tu obdobne.“.

	Poznámka pod čiarou k odkazu 34fab znie:
	„34fab) § 52 ods. 6, § 55 ods. 2, § 98 až 104 zákona č...../2004 Z. z.“.

   14.  V § 181 odsek 2 znie:
	„(2) Rodičia osvojovaného dieťaťa nie sú účastníkmi konania o osvojení, ak sú pozbavení rodičovských práv a povinností, alebo ak nemajú spôsobilosť na právne úkony, alebo ak na osvojenie nie je potrebný ich súhlas, hoci sú zákonnými zástupcami osvojovaného dieťaťa; to platí aj v prípadoch, ak súd právoplatne rozhodol, že dieťa je osvojiteľné.“

	15. § 185 znie:
„ § 185

Konanie o zrušenie osvojenia môže súd začať na návrh osvojenca alebo osvojiteľa alebo aj bez návrhu.“

	16.  V § 238 odsek  4 znie:
	„(4)  Dovolanie nie je prípustné vo veciach upravených Zákonom o rodine (a o zmene a doplnení niektorých zákonov), okrem  rozsudku o  obmedzení alebo pozbavení rodičovskej zodpovednosti alebo pozastavení jej výkonu, o priznaní rodičovskej zodpovednosti maloletému rodičovi dieťaťa, o určenie (popretie) rodičovstva alebo o osvojenie.“

	17. V § 243f ods. 2 písmeno a) znie:
	„a)  vo veciach upravených Zákonom o rodine, okrem  rozsudku o  obmedzení alebo pozbavení rodičovských práv a povinností alebo pozastavení ich výkonu, o priznaní rodičovských práv a povinností maloletému rodičovi dieťaťa, o určenie rodičovstva, o popretie rodičovstva alebo o osvojenie.“

Čl.  III

	Zákon č. 97/1963 Zb. o medzinárodnom práve súkromnom a procesnom v znení zákona č. 158/1969 Zb., zákona č. 234/1992 Zb., zákona č. 264/1992 Zb., zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 48/1996 Z. z., zákona č. 510/2002 Z. z. a zákona č. 589/2003 Z. z. sa mení a dopĺňa takto: 

1.	 Slovo „otcovstvo“ vo všetkých tvaroch sa v celom texte zákona nahrádza slovom „rodičovstvo“ v príslušnom tvare.

2.	Za § 20 sa vkladá § 20a, ktorý znie:

„§ 20a

 	Manželstvo, ktoré v cudzine uzavrel slovenský občan pred iným orgánom, ako pred orgánom Slovenskej republiky na to splnomocneným, je platné v Slovenskej republike, ak je platné v štáte, v ktorom bolo uzavreté a ak neexistovala žiadna okolnosť vylučujúca uzavretie manželstva podľa slovenského hmotného práva. Ak druhý z manželov nie je slovenským občanom, spravuje sa jeho spôsobilosť uzavrieť manželstvo  právnym poriadkom štátu, ktorého je príslušníkom.“.

3.	 § 24 znie:
„§ 24
	 
	        (1) Vzťahy medzi rodičmi a deťmi vrátane vzniku alebo zániku práv a povinností rodičov sa spravujú právom štátu, na ktorého území má dieťa obvyklý pobyt. Ak si to vyžiada ochrana osoby alebo majetku dieťaťa, súd môže pri rozhodovaní výnimočne prihliadnuť aj na právo iného štátu, s ktorým má vec podstatnú väzbu.

(2) Rodičovské práva a povinnosti, ktoré vznikli v štáte pôvodného obvyklého pobytu dieťaťa, zostávajú zachované aj po zmene obvyklého pobytu dieťaťa. Ak niektorému z rodičov nevznikli rodičovské práva a povinnosti, ktoré priznáva rodičovi slovenské právo, vzniknú mu okamihom, keď sa územie Slovenskej republiky stane obvyklým pobytom dieťaťa.

 (3) Výkon rodičovských práv a povinností sa spravuje právom štátu obvyklého pobytu dieťaťa.

(4)  Na účely tohto ustanovenia majú deti uvedené v § 39 ods. 2 svoj obvyklý pobyt na území Slovenskej republiky.“.

4.	Za § 26 sa vkladá nový § 26a, ktorý znie:

„§ 26a

		Zverenie dieťaťa do predosvojiteľskej starostlivosti budúcich osvojiteľov sa spravuje právom štátu obvyklého pobytu dieťaťa.“.

5.	Nadpis nad § 28 znie:  „Poručníctvo a opatrovníctvo“.

6.	 V § 28 sa za slovo „zániku“ dopĺňajú slová „poručníctva a opatrovníctva“ a v druhej vete sa pred slovo „Opatrovnícka“ vkladajú slová „Poručnícka a “.

7.	V § 29 sa pred slovo „opatrovníctvo“ dopĺňajú slová „poručníctvo, prípadne“.

8.	V § 30 sa pred slovo opatrovníkom dopĺňajú slová „poručníkom, prípadne“ a pred slovo „opatrovnícky“ sa vkladajú slová „poručnícky, prípadne“.

9.	§ 31 znie:
„§ 31

		Ustanovenia o poručníctve a opatrovníctve nad maloletými platia obdobne, ak ide o podobné ochranné opatrenia vo vzťahu k osobám nespôsobilým na právne úkony.“.

10.	V § 39 ods. 3 sa na konci pripája táto veta: „Opatrenia príjme súd podľa slovenského hmotného práva“.

11.	  § 42  vrátane nadpisu pod paragrafom znie:

„§ 42 
Právomoc vo veciach spôsobilosti na právne úkony, poručníctva a opatrovníctva

	      (1) Vo veciach obmedzenia a pozbavenia spôsobilosti na právne úkony, ako aj v poručníckych a opatrovníckych veciach je daná právomoc slovenských súdov, ak má osoba obvyklý pobyt na území Slovenskej republiky.

	(2) Ak právomoc slovenského súdu podľa odseku 1 nie je daná, slovenský súd urobí len opatrenia potrebné na ochranu osoby alebo jej majetku a upovedomí o tom príslušný orgán štátu obvyklého pobytu osoby. Opatrenia príjme súd podľa slovenského hmotného práva.“.

12.	V § 62 písmeno a) znie:
„a) krajský súd, ak ide o listiny vydané okresnými súdmi, notármi alebo súdnymi exekútormi so sídlom v územnom obvode krajského súdu, o listiny, ktorých správnosť osvedčili alebo na ktorých osvedčili pravosť podpisu, ako aj o preklady vyhotovené prekladateľmi alebo o posudky vyhotovené znalcami.“.

13.	V § 67 ods. 2 sa slovo „výchovy“ nahrádza slovom „osobnej starostlivosti“.

14.	Nadpis nad § 68a znie „Konanie o návrhu na uznanie cudzieho rozhodnutia“.

15.	V § 68a písm. b) sa slovo „výchovy“ nahrádza slovom „osobnej starostlivosti“.

Čl. IV

	Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 40/1993 Z. z. o štátnom občianstve Slovenskej republiky v znení zákona č. 70/1997 Z. Z. sa mení a dopĺňa takto:

	V § 6 sa vypúšťa slovo „nezrušiteľne“ a za slovo „osvojené“ sa dopĺňajú slová „podľa osobitného predpisu3).“

	Poznámka pod čiarou k odkazu 3 znie:
„3) § 108 zákona č......./2004 Z. z. o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“.

Čl. V

Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 154/1994 Z. z. o matrikách v znení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 222/1996 Z. z., zákona č. 416/2001 Z. z., zákona č. 198/2002 Z. z. a zákona č. 515/2003 Z. z. sa mení a dopĺňa takto:

1.	V § 2 ods. 2 sa slovo „otcovstva“ nahrádza slovom „rodičovstva“.

2.	§ 13 sa dopĺňa odsekom 5, ktorý znie:
„(5)	Zápis dieťaťa, ktoré matka zanechala po pôrode v zdravotníckom zariadení a súčasne písomne požiadala o utajenie svojej osoby v súvislosti s pôrodom,7a) do knihy narodení sa vykoná na základe správy lekára, ktorý pôsobil pri pôrode; správa sa posiela najneskôr v deň prepustenia matky zo zdravotníckeho zariadenia a musí obsahovať údaje podľa odseku 1 písm. a) a údaj o pohlaví dieťaťa.“ 

Poznámka pod čiarou k odkazu 7a) znie:
„7a)  § 11 ods. 10 zákona č......../2004 Z. z. o zdravotnej starostlivosti, službách súvisiacich s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“

4.   V § 16 písm. a) sa vypúšťa slovo „nezrušiteľné“ a za slovo „osvojenie“ sa vkladajú slová „podľa osobitného predpisu9a).“

Poznámka pod čiarou k odkazu 9a znie:
  „9a) § 108 zákona z......./2004 Z. z. o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“.

5. Poznámka pod čiarou k odkazu 14 znie:
„14)  § 3 a § 4 zákona.../2004  Z. z. o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“

6.  V  § 24  sa nad slovo „skutočnostiach“ umiestňuje odkaz 14a.
Poznámka pod čiarou k odkazu 14a znie:
„14a) § 108 zákona ...../2004 Z. z. o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“

Čl. VI

Zákon č. 153/2001 Z. z. o prokuratúre v znení zákona č. 458/2003 Z. z. sa mení takto:

	V § 15 odsek 1 znie:
	„(1) Za podmienok ustanovených osobitným zákonom generálny prokurátor vymenúva a odvoláva jedného člena a jeho náhradníka do komisie, ktorá rozhoduje o ochrane ohrozeného svedka, chráneného svedka a ich blízkych osôb.“.

Čl. VII

Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 277/1994 Z. z. o zdravotnej starostlivosti v znení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 98/1995 Z. z., zákona č. 110/1996 Z. z., zákona č. 222/1996 Z. z., zákona č. 140/1998 Z. z., zákona č. 241/1998 Z. z., zákona č. 80/2000 Z. z., zákona č. 416/2001 Z. z., zákona č. 553/2001 Z. z., zákona č. 118/2002 Z. z., zákona č. 131/2002 Z. z., zákona č. 219/2002 Z. z., zákona č. 450/2002 Z. z., zákona č. 457/2002 Z. z., zákona č. 138/2003 Z. z., zákona č. 445/2003 Z. z., zákona č. 528/2003 Z. z., zákona č. 578/2003 Z. z., zákona č. 215/2004 Z. z., zákona č. 365/2004 Z. z., zákona č. 377/2004 Z. z.  sa mení a dopĺňa takto:

1.	 § 16 sa dopĺňa odsekmi 13 a 14, ktoré znejú:

„(13) Žena, ktorá písomne požiadala o utajenie svojej osoby v súvislosti s pôrodom, má právo na osobitnú ochranu svojich osobných údajov. Zdravotnícke zariadenie je v takom prípade povinné viesť osobitnú zdravotnú dokumentáciu v rozsahu starostlivosti súvisiacej s tehotenstvom a pôrodom, ktorej súčasťou sú osobné údaje tejto ženy nevyhnutné k zisteniu anamnézy a údaje uvedené v odseku  12 písm. b) až d). Údaje uvedené v odseku 12 písm. a) sú vedené oddelene od osobitnej zdravotnej dokumentácie spolu s písomnou žiadosťou podľa vety prvej. Osobitná zdravotná dokumentácia sa o tieto údaje doplní a zapečatí ako celok.  Poskytovateľ zdravotnej starostlivosti je povinný po uplynutí šiestich týždňov odo dňa pôrodu bez zbytočného odkladu odovzdať osobitnú zdravotnú dokumentáciu Ministerstvu zdravotníctva Slovenskej republiky (ďalej len „ministerstvo“), ak žena v tejto lehote písomne neodvolala svoju žiadosť o utajenie svojej osoby.

(14) Osobitná zdravotná dokumentácia vrátane údajov uvedených v § 16 ods. 12 písm. a) musia byť vedené oddelene od zdravotnej dokumentácie ostatných pacientov a zdravotnícke zariadenie je povinné zabezpečiť, aby k nej nemali prístup iné osoby ako ošetrujúci lekár a v nevyhnutnom rozsahu zdravotnícki pracovníci. Lekári a zdravotnícki pracovníci, ktorí v rámci poskytovania zdravotnej starostlivosti prišli do styku s osobnými údajmi ženy podľa tohto odseku, sú povinní o nich zachovávať mlčanlivosť. Tejto povinnosti ich môže zbaviť iba súd. Ustanovenia odsekov  5, až 9  sa nepoužijú.“.

2.	Za § 16 sa vkladá nový § 16a, ktorý vrátane nadpisu znie:

„§ 16a
Vedenie a uchovávanie osobitnej zdravotnej dokumentácie 

(1)	Ministerstvo vedie a uchováva osobitnú zdravotnú dokumentáciu. 

(2)	Osoby, ktoré zabezpečujú evidenciu a uchovávanie osobitnej zdravotnej dokumentácie a osoby, ktoré sa dozvedeli údaje z osobitnej zdravotnej dokumentácie sú povinné zachovávať mlčanlivosť o týchto skutočnostiach. Povinnosti mlčanlivosti môže tieto osoby zbaviť len súd.“.

Čl. VIII

Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 273/1994 Z. z. o zdravotnom poistení, financovaní zdravotného poistenia, o zriadení Všeobecnej zdravotnej poisťovne a o zriaďovaní rezortných, odvetvových,, podnikových a občianskych zdravotných poisťovní v znení zákona č. 374/1994 Z. z., zákona č.  98/1995 Z. z., zákona č. 231/1995 Z. z., zákona č. 304/1995 Z. z., zákona č. 376/1996 Z. z., zákona č. 386/1996 Z. z., zákona č. 202/1997 Z. z., zákona č. 332/1997 Z. z., zákona č. 124/1998 Z. z., zákona č. 11/1999 Z. z., zákona č. 56/1999 Z. z., zákona č. 151/1999 Z. z., zákona č. 242/2000 Z. z., zákona č. 245/2000 Z. z., zákona č. 448/2000 Z. z. , zákona č. 233/2001 Z. z., zákona č. 505/2001 Z. z. a zákona č. 578/2003 Z. z.  sa mení a dopĺňa takto:

V § 11 sa za odsek 6 vkladá odsek 7, ktorý znie:

„(7) Zdravotnícke zariadenie je povinné najneskôr do ôsmich dní oznámiť narodenie dieťaťa porodeného ženou, ktorá písomne požiadala o utajenie svojej osoby v súvislosti s pôrodom zdravotnej poisťovni.“

Odseky 7 až 12 sa označujú ako odseky 8 až 13.

Čl. IX

	Zákon Národnej rady  Slovenskej republiky č. 300/1993 Z. z. o mene a priezvisku v znení zákona  Národnej rady Slovenskej republiky č. 154/1994 Z. z., zákona č. 198/2002 Z. z. a zákona č. 515/2003 Z. z. sa mení a dopĺňa takto:

1.	§ 1 znie:
„§ 1

(1)	 Meno dieťaťa , ktoré sa narodilo na území Slovenskej republiky, sa určuje dohodou rodičov; ak k takejto dohode nedošlo, meno sa určuje rozhodnutím súdu. 1)
(2)	 Ak druhý rodič nie je známy, meno dieťaťa (odsek 1) sa určuje vyhlásením jedného z rodičov.
(3)	Do času, kým nie je určené otcovstvo,  meno dieťaťa sa určuje vyhlásením matky dieťaťa.
(4)	 Ak nie je známy ani jeden z rodičov, určí meno dieťaťa súd 1) na podnet obce alebo mestskej časti, ktorá vedie matriku (ďalej len „matričný úrad“) v matrike, ktorého sa vykonáva zápis o narodení dieťaťa.
(5)	 Ustanovenie odseku 3 platí aj v prípade, ak matka, ktorá  zanechala dieťa po pôrode v zdravotníckom zariadení podľa osobitného predpisu1a), neurčila jeho meno.“.

Poznámky pod čiarou k odkazom 1 a 1a znejú:
„1) § 40 ods. 3 zákona ..../2004 Z. z. o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
 1a) § 16 ods. 13 zákona č. 277/1994 Z. z. o zdravotnej starostlivosti v znení zákona..../2004 Z. z.“.

2.	V § 4 ods. 3 sa vypúšťa  druhá veta a § 4 sa dopĺňa sa odsekmi 4 až  5, ktoré znejú:;

„(4)	 Do času, kým nie je určené otcovstvo, dieťa nadobúda priezvisko, ktoré má matka v čase jeho narodenia.
 (5)    Ak nie je známy ani jeden z rodičov dieťaťa, určí priezvisko dieťaťa súd1) na podnet matričného úradu, v ktorého matrike je vykonaný zápis o narodení dieťaťa.
 (6)  Ustanovenie odseku 4 platí aj v prípade, ak  matka zanechala dieťa po pôrode v zdravotníckom zariadení podľa osobitného predpisu1a).“.

Poznámka pod čiarou k odkazu 2 znie:
„ 2) § 6 zákona...../2004 o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“

3.	Poznámka pod čiarou k odkazu 3a znie:
„3a) § 6 ods. 2 písm. c) zákona ...../2004 o rodine a o zmene a doplnení niektorých zákonov.“

Čl. X

		Tento zákon nadobúda účinnosť 1. januára 2005.