Predkladacia správa

	Na základe ustanovenia § 70 ods. 2 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 350/1996 Z.z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov predkladá podpredseda vlády a minister spravodlivosti Slovenskej republiky Daniel Lipšic na rokovanie vlády Slovenskej republiky návrh skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie ústavného zákona, ktorým sa mení a dopĺňa ústavný zákon č. 357/2004 Z. z. o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov (ďalej len „ústavný zákon“).
	
Obsahom predloženého návrhu je najmä rozšírenie osobnej pôsobnosti ústavného zákona, úprava niektorých procesných ustanovení v konaní podľa ústavného zákona a ďalšie zmeny, ktoré podľa navrhovateľov sledujú spresnenie jeho ustanovení a odstránenie možných výkladových problémov.

	Predkladateľ súhlasí s niektorými návrhmi zmien avšak uplatňuje k nim nasledovné pripomienky:

K bodu 2:
V bode 2 sa navrhuje rozšíriť osobnú pôsobnosť ústavného zákona aj na ďalšie osoby, ktoré by podľa navrhovateľov mali byť považované za verejných funkcionárov. 
Predkladateľ sa nevyjadruje k vecnému zámeru rozšíriť okruh verejných funkcionárov, aj keď upozorňuje na to, že výber nových kategórií osôb, ktoré by mali byť považované za verejných funkcionárov nie je systémový ale skôr arbitrárny.
K jednotlivým novonavrhovaným doplneniam čl. 2 ods. 1 uplatňuje predkladateľ nasledovné pripomienky:
K písm. zk):
Podľa článku 2 ods. 1 písm. b) sa ústavný zákon vzťahuje na vedúcich ústredných orgánov štátnej správy. Národný bezpečnostný úrad je podľa § 34 zákona č. 575/2001 Z. z. ústredným orgánom štátnej správy, teda aj riaditeľ Národného bezpečnostného úradu je podľa platného právneho stavu pod pôsobnosťou ústavného zákona a preto písmeno zk) je potrebné ako duplicitné vypustiť.
K písm. zl):
Na predsedu Poštového úradu sa ústavný zákon vzťahuje v zmysle čl. 2 ods. 1 písm. za). Ak je potrebné spresniť názov (Poštový regulačný úrad) alebo doplniť podpredsedu, tak je potrebné osobitným bodom vstúpiť do čl. 2 ods. 1 písm. za) – písmeno zl) preto navrhujeme vypustiť.
K písm. zm):
Podľa § 45 ods. 1 zákona č. 747/2004 Z. z. sa od 1. januára 2006 zrušuje Úrad pre finančný trh a jeho pôsobnosť prechádza na Národnú banku Slovenska. Z tohto dôvodu považujeme za zbytočné dopĺňať písmeno zm) a odporúčame ho vypustiť.
K písm. zn):
Na všetkých členov regulačnej rady Úradu pre reguláciu sieťových odvetví sa vzťahuje ústavný zákon v zmysle čl. 2 ods. 1 písm. i). Predseda a podpredseda ÚRSO sú zároveň zo zákona členmi, resp. predsedom a podpredsedom regulačnej rady – ústavný zákon sa na nich teda vzťahuje. Ak navrhovatelia chcú osobnú pôsobnosť ústavného zákona obmedziť len na predsedu a podpredsedu ÚRSO, tak potom je nevyhnutné vypustiť čl. 2 ods. 1 písm. y) – resp. zmeniť znenie čl. 2 ods. 1 písm. y) tak, aby sa vzťahovalo len na predsedu a podpredsedu ÚRSO. Ak však navrhovatelia osobnú pôsobnosť ústavného zákona nechcú meniť, tak je navrhované písmeno zn) nadbytočné, resp. duplicitné a je potrebné ho vypustiť.

Zapracovanie zmien navrhovaných k bodu 2 je následne potrebné premietnuť do zmien navrhovaných v súvislosti s rozšírením osobnej pôsobnosti ústavného zákona - teda do bodov 7, 8, 9 a 11.

K bodu 4:
Predkladateľ zastáva názor, že navrhovaná úprava čl. 7 ods. 2 je príliš podrobná na to, aby bola súčasťou ústavného zákona. Naviac používanie odkazov na poznámky pod čiarou nie je v ústavnom zákone vhodné. 
Ak navrhovatelia trvajú na vecnom zámere úpravy čl. 7 ods. 2, navrhujeme, aby sa zmenili celý ods. 2 napríklad takto:
„(2) K písomnému oznámeniu podľa odseku 1 verejný funkcionár priloží najneskôr do 30. apríla potvrdenie o podanom daňovom priznaní k dani z príjmov fyzických osôb alebo iný doklad vydávaný na daňové účely, potvrdzujúci sumu príjmov, ktoré verejný funkcionár získal za predchádzajúci kalendárny rok.“.

K bodu 6:
Navrhujeme v záujme zosúladenia používaných pojmov nahradiť slovo „uverejňuje“ slovom „zverejňuje“ a za slovo „komisia“ vložiť slovo „zastupiteľstva“.

K bodu 7:
Predkladateľ bez snahy spochybniť vecný zámer navrhovateľov upozorňuje na to, že vyňatie riaditeľa Slovenskej informačnej služby a riaditeľa Národného bezpečnostného úradu z povinnosti zverejňovať oznámenia podľa čl. 7 nie je dostatočne odôvodnené a zakladá nerovnaké postavenie jednotlivých verejných funkcionárov, ktorý sú z hľadiska právneho v tej istej funkcii (vedúci ústredného orgánu štátnej správy, resp. vedúci štátneho orgánu) ako verejný funkcionári, ktorých oznámenia sa zverejňujú. 

K bodu 12:
V tomto bode sa navrhuje ustanoviť subjektívnu aj objektívnu lehotu na rozhodnutie, ktorým sa vyslovuje strata mandátu alebo strata verejnej funkcie a na rozhodnutie o uložení pokuty. 
Predkladateľ neodporúča ustanovovať lehoty na vydanie rozhodnutia, ale ak navrhovateľ trvá na ustanovení lehôt, ustanoviť len objektívnu lehotu na začatie konania, napríklad nasledovne:
„(14) Orgán podľa odseku 1 môže začať konanie najneskôr do dvoch rokov odo dňa, kedy verejný funkcionár skončil výkon svojej funkcie.“

Následne odporúčame v aby sa v čl. 3 ods. 1 druhá veta vypustili slová „a na účely konania, ak sa porušili povinnosti podľa čl. 7 a 8,“ a lehoty na konanie by boli generálne ustanovené v čl. 9 ods. 14.

K bodu 13:
V bode 13 sa navrhuje ustanoviť povinnosť súčinnosti a zároveň ustanoviť možnosť ukladať de facto poriadkové pokuty za nesplnenie tejto povinnosti. 
Predkladateľ nespochybňuje ustanovenie povinnosti poskytnúť súčinnosť a chápe úmysel navrhovateľov sankcionovať nesplnenie tejto povinnosti. Napriek tomu predkladateľ nepovažuje za vhodné ustanoviť povinnosť súčinnosti tak široko a vágne ako sa navrhuje a tiež neodporúča viazať sadzbu pokút na sadzby, ktoré sú ustanovené na účely sankcií za porušenie ústavného zákona verejným funkcionárom.
Ak navrhovatelia trvajú na ustanovení povinnosti súčinnosti a aj na ustanovení pokuty za jej porušenie, navrhujeme upraviť znenie bodu 13 obdobne, ako je ustanovená povinnosť súčinnosti v súdnom konaní a k nej zodpovedajúcu pokutu nasledovne:
„(15) Orgány verejnej moci a právnické osoby sú povinné na žiadosť orgánu, ktorý vykonáva konanie podľa odseku 1 oznámiť skutočnosti, ktoré majú význam pre konanie a rozhodnutie podľa tohto ústavného zákona. Za nesplnenie povinnosti podľa prvej vety  môže orgán, ktorý vykonáva konanie podľa odseku 1,  uložiť pokutu vo výške do 25 000 Sk, a to aj opakovane až do výšky 50 000 Sk.“.

K bodu 14:
Ak navrhovatelia zapracujú pripomienku k bodu 13 (ustanovenie fixnej sadzby pokuty), tak je potrebné z navrhovaného odseku 16 vypustiť text, začínajúci slovami „a v prípade uloženia pokuty“.
K návrhu v odseku 17 sa predkladateľ nevyjadruje, len upozorňuje na to, že nie je ničím odôvodnené ustanovovať fikciu výšky príjmu len ak ide o verejných funkcionárov, voči ktorým vedie konanie výbor Národnej rady Slovenskej republiky. Tento zámer navrhovateľov nie je odôvodnený ani v dôvodovej správe a preto predkladateľ navrhuje z odseku 17 vypustiť slová „, voči ktorému vedie konanie orgán uvedený v čl. 9 ods. 1 písm. a)“.

K bodu 15:
Predkladateľ súhlasí s vecným zámerom navrhovateľov, avšak zastáva názor, že je tento zámer potrebné inak legislatívne vyjadriť. Navrhujeme preto zmeniť znenie celého čl. 10 a odstrániť zároveň aj zbytočnú duplicitu ustanovení o možnosti podať odvolanie (platný čl. 10 ods. 2 a 3). Navrhujeme nasledovné znenie čl. 10:
„Čl. 10
(1) Rozhodnutie, ktorým bola vyslovená strata mandátu alebo strata verejnej funkcie, podľa čl. 9 ods. 8 výborom prerokuje Národná rada Slovenskej republiky. Na jeho schválenie je potrebný súhlas najmenej trojpätinovej väčšiny všetkých poslancov; inak sa má za to, že Národná rada Slovenskej republiky rozhodnutie neschválila. Národná rada Slovenskej republiky takéto rozhodnutie spolu s výsledkom jeho prerokovania zverejňuje. 
(2) Proti rozhodnutiu podľa čl. 9 ods. 6 môže dotknutý verejný funkcionár do 15 dní odo dňa doručenia rozhodnutia podať návrh na jeho preskúmanie na Ústavný súd Slovenskej republiky. Podanie návrhu má odkladný účinok. Ústavný súd Slovenskej republiky rozhodne o tomto návrhu do 60 dní odo dňa jeho doručenia. Konanie o preskúmaní takéhoto rozhodnutia pred Ústavným súdom Slovenskej republiky upravujú ustanovenia osobitného zákona. Rozhodnutie Ústavného súdu Slovenskej republiky je konečné, s výnimkou podľa čl. 12 ods. 2.“

K bodu 16, 17 a čl. II:
V bode 16, navrhovanom čl. 12 ods. 6, ako aj v novom čl. 12a sa navrhuje ustanoviť prechodné ustanovenia. Z tohto dôvodu navrhujeme čl. 12 ods. 6 vložiť ako druhý odsek do čl. 12a.
Spolu s touto zmenou navrhujeme ustanoviť konkrétny dátum účinnosti tohto ústavného zákona, na ktorý by sa následne viazali aj prechodné ustanovenia.

Na základe uvedeného predkladateľ navrhuje, aby vláda Slovenskej republiky vyslovila svojím uznesením súhlas s predloženým návrhom ústavného zákona za predpokladu, že doň budú zapracované pripomienky uvedené v tejto predkladacej správe.