Informácia o priebehu a výsledkoch zasadnutia  
Severoatlantickej rady a Euroatlantickej partnerskej rady 
na úrovni hláv štátov a vlád
v Prahe v dňoch 21. - 22. novembra 2002

	V dňoch 21. a 22. novembra 2002 sa v Prahe v Českej republike uskutočnilo zasadnutie Severoatlantickej rady (ďalej len “NAC”) a Euroatlantickej partnerskej rady (ďalej len “EAPC”) na úrovni hláv štátov a vlád. Zároveň sa uskutočnil summit NAC + pozvané ašpirantské krajiny, zasadnutie Rady NATO–Rusko a Komisie NATO–Ukrajina na úrovni ministrov zahraničných vecí a ďalšie sprievodné zasadnutia a podujatia.
Summitu EAPC sa zúčastnila delegácia Slovenskej republiky (ďalej len “SR”) vedená prezidentom SR Rudolfom Schusterom a za účasti predsedu vlády SR Mikuláša Dzurindu (zoznam delegácie a sprievodu SR je v prílohe č.1). Pozvanie zúčastniť sa summitu EAPC bolo konštituované samotným rozhodnutím členských krajín NATO zorganizovať toto zasadnutie na najvyššej úrovni.
	
Summit NAC (21. novembra 2002)
	
Prvým bodom summitu NAC za prítomnosti médií bolo rozširovanie Aliancie. Hlavy štátov a predsedovia vlád členských krajín NATO deklarovali konsenzus pri rozhodnutí pozvať Bulharsko, Estónsko, Lotyšsko, Litvu, Rumunsko, Slovensko a Slovinsko začať prístupové rozhovory o ich vstupe do Aliancie. V následnej diskusii po tomto rozhodnutí členské krajiny Aliancie vo svojich vystúpeniach viackrát zdôrazňovali ukončenie rozdelenia Európy v dôsledku politických rozhodnutí počas druhej svetovej vojny a zároveň vyzdvihli dôležitosť rozšírenia Aliancie v duchu jej prebiehajúcej transformácie a blížiacim sa kodanským summitom EÚ. Zároveň potvrdili dôležitosť kontinuity otvorených dverí NATO a euroatlantického partnerstva a ocenili i nové vzťahy s Ruskom a Ukrajinou. 

Zasadnutie NAC ďalej pokračovalo neverejne. Členské štáty NATO prijali Deklaráciu pražského summitu (príloha č. 2) a Vyhlásenie k Iraku (príloha č. 3).

1. Rozširovanie NATO   

Prístupové rozhovory s pozvanými siedmimi krajinami začne Aliancia okamžite s cieľom podpísania Prístupových protokolov členskými krajinami NATO do marca 2003 a ukončenia ratifikačného procesu tak, aby sa pozvané krajiny mohli stať členmi NATO najneskôr na summite v máji 2004. Počas prístupového obdobia Aliancia čo najviac zainteresuje pozvané krajiny do aliančných aktivít. Aliancia zároveň vyzvala pozvané krajiny k spracovaniu časového harmonogramu záväzkov reforiem na obdobie do vstupu i po vstupe do Aliancie. 
		Aliancia ocenila významný reformný proces Albánska a jeho konštruktívnu úlohu pri presadzovaní regionálnej stability a silnej podpory NATO v juhovýchodnej Európe. Taktiež ocenila významný pokrok Macedónska za jeho reformy a  podporu operáciám Aliancie v regióne. Chorvátsko bolo ohodnotené ako krajina s dosiahnutým veľkým pokrokom v reformách, s ktorou sa tiež uvažuje ako s budúcim členom NATO, podmienkou je však úplné plnenie medzinárodných záväzkov vrátane Medzinárodného tribunálu pre bývalú Juhosláviu (ďalej len „ICTY”). V závere oblasti venovanej rozširovaniu Aliancia potvrdila, že politika rozšírených dverí NATO bude pokračovať.

2. Vnútorná transformácia Aliancie a nové obranné spôsobilosti

		Vychádzajúc zo Strategickej koncepcie NATO (1999) a reagujúc na udalosti z 11. septembra 2001, Aliancia prijala komplexný zoznam opatrení na posilnenie svojej schopnosti vyrovnať sa s  bezpečnostnými výzvami akéhokoľvek pôvodu pre jej sily, obyvateľstvo a územie. Opatrenia majú za cieľ umožniť NATO odpovedať na výzvy kolektívne, vrátane hrozieb terorizmu, šírenia zbraní hromadného ničenia (ďalej len “ZHN”) a ich nosičov. Členské krajiny NATO potvrdili svoje rozhodnutie odstrašiť a ochrániť sa pred akýmkoľvek útokom na nich podľa Washingtonskej zmluvy a Charty Organizácie Spojených národov (ďalej len “OSN”). Na uskutočnenie celého rozsahu týchto misií členské krajiny NATO rozhodli, že NATO musí byť schopné vysielať sily, ktoré sa môžu rýchlo presunúť kdekoľvek a budú schopné dlhého nasadenia v prostredí, kde môžu byť ohrozené jadrovými, biologickými alebo chemickými zbraňami. Aliancia sa rozhodla:
•	vytvoriť NATO sily rýchlej reakcie (NATO Response Force, ďalej len “NRF”), zložených z technologicky vyspelých, flexibilných, rozmiestniteľných, interoperabilných a udržateľných síl pozemných, leteckých a námorných elementov. Úvodná operačná schopnosť NRF má byť pripravená do októbra 2004, úplná operačná schopnosť do októbra 2006. Správa o budovaní NRF má byť predložená ministrom obrany NATO na jar 2003;
•	zefektívniť veliacu štruktúru NATO, ktorá bude pozostávať z dvoch strategických veliteľstiev: operačné veliteľstvo v Belgicku a funkčné veliteľstvo pre transformáciu v USA. Konečné rozhodnutie o veliacej štruktúre bude prijaté na zasadnutí ministrov obrany NATO v júni 2003;
•	prijať “Pražský záväzok spôsobilostí” (Prague Capabilities Commitment – ďalej len “PCC”), ktorého cieľom je zlepšiť a vyvinúť nové vojenské schopnosti a zaviazať členské krajiny NATO k ich plneniu. Jednotliví členovia NATO prijali konkrétne záväzky na zlepšenie svojich kapacít v kľúčových oblastiach ako sú ochrana proti chemickým, biologickým, rádiologickým a jadrovým útokom (ČR sa zameria na oblasť ochrany proti ZHN); spravodajské informácie, prieskum a určovanie cieľov; velenie, riadenie a komunikácia; bojová efektívnosť, presne navádzané zbrane (Holandsko povedie skupinu na nákup týchto zbraní), strategické transportné prostriedky (Aliancia pod vedením NSR plánuje prenajať až 20 transportných lietadiel C-17 alebo An-124 dovtedy, kým nebude v plnej výrobe A400M), tankovanie za letu (Španielsko bude viesť konzorcium krajín, ktoré prenajmú až do 100 leteckých tankerov) a pod.; 
•	schváliť vojenskú koncepciu pre obranu proti terorizmu, vrátane zlepšenia zdieľania spravodajských informácií a reakcií na krízové situácie. NATO sa tiež rozhodlo plne implementovať Akčný plán civilného núdzového plánovania na zlepšenie civilnej pripravenosti voči možným útokom chemických, biologických alebo rádiologických zbraní proti civilnému obyvateľstvu;  
•	schváliť implementáciu piatich konkrétnych iniciatív v oblasti obrany proti jadrovým, biologickým a chemickým (ďalej len „NBC“) zbraniam: vytvoriť mobilné analytické NBC laboratórium, sformovať zásahový tím pre udalosti NBC, vytvoriť školiace Centrum pre obranu proti NBC zbraniam, biologické a chemické obranné zásoby NATO a systém zdravotníckeho prieskumu; 
•	posilniť spôsobilosti obrany proti kybernetickému útoku;
•	iniciovať novú štúdiu k raketovej obrane NATO, ktorá zhodnotí možnosti ochrany územia, síl a obyvateľstva Aliancie proti celému spektru raketového ohrozenia.

3. Spolupráca NATO s tretími krajinami
	
		Vo vzťahu k EAPC a programu Partnerstvo za mier (ďalej len “PfP”) sa Aliancia  rozhodla zvýšiť spoluprácu s partnerskými krajinami. Má byť posilnený politický dialóg a spojenci, v konzultácií s partnermi, sa budú snažiť o čo najväčšie zapojenie partnerov do plánovania, vedenia a dohľadu nad aktivitami a projektmi NATO, v ktorých sa partneri zúčastňujú a do ktorých prispievajú. Aliancia prijala nový praktický mechanizmus spolupráce - Partnerské akčné plány, ktoré umožňujú cielený a špecifický prístup k partnerstvu. Aliancia je tiež pripravená s partnermi bojovať proti terorizmu a pre  tento účel prijala Akčný plán boja proti terorizmu. Zároveň konštatovala, že v budúcnosti môže byť účasť v PfP a EAPC rozšírená aj na Juhoslovanskú zväzovú republiku a Bosnu a Hercegovinu. Podmienkou je dosiahnutie istého stupňa vývoja vrátane plnej spolupráce s ICTY.
		NATO uvítalo významné úspechy dosiahnuté v rámci činnosti Rady NATO-Rusko (ďalej len “NRC”) osobitne v oblastiach ako sú mierové operácie, obranná reforma, nešírenie zbraní hromadného ničenia, záchranné operácie, civilné obranné plánovanie, raketová obrana bojiska a boj proti terorizmu a prijalo rozhodnutie intenzifikovať a rozšíriť spoluprácu s RF. Aliancia tiež prijala nový Akčný plán spolupráce s Ukrajinou a povzbudila Ukrajinu, aby implementovala všetky potrebné reformy vrátane zabezpečenia kontroly exportu zbraní. NATO ďalej rozhodlo o podstatnom posilnení politickej a praktickej dimenzie Stredomorského dialógu ako integrálnej súčasti kooperatívneho prístupu Aliancie k bezpečnosti. V súvislosti so spoluprácou NATO a EÚ Aliancia zdôraznila dôležitosť väčšej transparentnosti medzi oboma organizáciami v otázkach bezpečnosti, obrany a krízového manažmentu. Osobitne Aliancia upozornila na potrebu nájdenia uspokojivého riešenia otázky účasti nečlenských krajín Európskej únie (ďalej len “EÚ”) a zároveň členov NATO na operáciách EÚ. (Pozn.: Vzhľadom na nedohodu NATO s EÚ ohľadom prístupu EÚ k plánovacím kapacitám NATO a výmeny utajovaných skutočností bol výsledok z Prahy pre mnohé európske štáty sklamaním).

4. Otázky juhovýchodnej Európy, Afganistanu a ďalšie oblasti

		Vo vzťahu k juhovýchodnej Európe Aliancia potvrdila svoju pripravenosť pokračovať v podpore stabilizácie regiónu a podporila územnú celistvosť a suverenitu všetkých krajín v regióne juhovýchodnej Európy. Vyjadrila očakávanie, že krajiny tejto oblasti budú budovať multietnické demokracie, ktoré odstránia organizovaný zločin a korupciu a ustanovia právne štáty. Aliancia ďalej očakáva, že krajiny tejto oblasti budú navzájom regionálne spolupracovať a plniť si všetky svoje medzinárodné záväzky, vrátane poskytnutia obvinených osôb pre ICTY. Pokrok v reforme týchto krajín určí tempo ich integrácie do euroatlantických štruktúr. Aliancia ďalej potvrdila svoju prítomnosť a pomoc krajinám v tomto regióne. 
		V súvislosti s operáciou Jantárová líška v Macedónsku Aliancia potvrdila, že na obmedzenú dobu bude operácia v Macedónsku pokračovať aj po 15. decembri 2002 a zobrala na vedomie vyjadrenie EÚ, že za určitých podmienok je pripravená prevziať vojenskú operáciu v Macedónsku. 
		V súvislosti s medzinárodnou operáciou v Afganistane Aliancia konštatovala, že jej členské krajiny odpovedali na výzvu Bezpečnostnej rady OSN a poskytli svoje sily do Medzinárodných bezpečnostných pomocných síl (ďalej len “ISAF”) v Afganistane. Ocenila V. Britániu a Turecko za jej úspešný príspevok ako vedúce krajiny ISAF a privítala ochotu NSR a Holandska pokračovať v tejto úlohe. 
		Aliancia potvrdila svoj záujem o skoré nadobudnutie platnosti adaptovanej Zmluvy o konvenčných ozbrojených silách (ďalej len “Z-KOS”) v Európe a uvítala záujem ďalších štátov pristúpiť k adaptovanej Z-KOS po jej vstupe do platnosti (Pozn.: Myslí sa tým najmä pozvané ašpirantské krajiny NATO, ktoré nie sú zatiaľ zmluvnými štátmi – Litva, Lotyšsko, Estónsko a Slovinsko). Zároveň vyzvala RF na urýchlené naplnenie jej istanbulských záväzkov týkajúcich sa Gruzínska a Moldavska.
	Aliancia prijala balík opatrení na zlepšenie efektívnosti ústredia organizácie. Iniciatíva NATO+ o ľudských zdrojoch je komplementom tohto úsilia. V závere Aliancia privítala rolu Parlamentného zhromaždenia NATO a vyjadrila ocenenie organizátorom za pohostinnosť summitu. 

5. Vyhlásenie k Iraku

Členské krajiny NATO v samostatne vydanom vyhlásení k Iraku (príloha č. 3):
•	vyjadrili vážne znepokojenie z terorizmu a šírenia ZHN;
•	vyjadrili plnú podporu implementácii rezolúcie Bezpečnostnej rady OSN č. 1441;
•	vyzvali Irak na úplné a okamžité splnenie tejto aj predchádzajúcich rezolúcií Bezpečnostnej rady OSN;
•	pripomenuli Iraku, že ostatná rezolúcia BR OSN č. 1441 je jeho poslednou možnosťou na splnenie povinnosti odzbrojiť;
•	deklarovali jednotu vo svojom záväzku podniknúť efektívne kroky na pomoc a podporu OSN ohľadom splnenia podmienok stanovených v rezolúcii č. 1441 zo strany Iraku;
•	pripomenuli, že rezolúcia Bezpečnostnej rady OSN varovala Irak, že v prípade pokračujúceho nedodržiavania záväzkov bude čeliť vážnym následkom.

Summit NAC + pozvané ašpirantské krajiny NATO (21. novembra 2002)

Dňa 21. novembra popoludní, po ukončení summitu NAC a prijatí rozhodnutia o rozširovaní NATO, sa uskutočnil osobitný summit členských štátov NATO na najvyššej úrovni s pozvanými siedmimi ašpirantskými krajinami. Na tomto stretnutí boli pozvané krajiny generálnym tajomníkom (ďalej len „GT“) NATO lordom G. Robertsonom oficiálne informované o rozhodnutí Aliancie. V nasledovnom príhovore prezident ČR V. Havel symbolicky označil rozhodnutie Aliancie o pozvaní ďalších krajín za odstránenie psychologickej bariéry, ktorá po madridskom summite NATO (1997) oddeľovala pozvané „staré“ demokratické štáty od postkomunistických a zároveň tvorila posledný zvyšok železnej opony. 
Prezident SR R. Schuster vo svojom vystúpení vyjadril poďakovanie členským krajinám NATO za dôveru SR. Uviedol, že SR nechápe pozvánku ako konečný cieľ, ale ako výzvu ku kontinuite doterajšieho procesu. Potvrdil pokračovanie reformy ozbrojených síl SR i podporu SR rozvíjaniu spolupráce s partnerskými krajinami. 
Prejavy ostatných hláv štátov a predsedov vlád pozvaných krajín sa niesli v duchu ocenenia rozhodnutia ako garancie stabilizácie pozvaných krajín ako aj podpory myšlienok spoločnej bezpečnosti a obrany a politiky otvorených dverí v duchu solidarity tzv. Vilniuskej skupiny (ďalej len “V10”). V závere zasadnutia NAC  + pozvané krajiny vyjadril GT NATO lord Robertson presvedčenie, že po troch rokoch spolupráce v rámci Akčného plánu pre členstvo v NATO (ďalej len „MAP“) bude tento proces pre každú z pozvaných krajín úspešne zavŕšený členstvom v Aliancii. GT  NATO osobitne poďakoval belgickým zástupcom za ich ponuku na vybudovanie trvalého ústredia NATO v ich krajine ako aj za 35-ročnú spoluprácu Aliancie na ich území.

Summit EAPC (22. novembra 2002)

Vrcholné zasadnutie EAPC dňa 22. novembra 2002 otvoril predsedajúci GT NATO lord G. Robertson zdôrazňujúc ústredný motív zasadnutia - význam euroatlantického partnerstva a potrebu jeho adaptácie na nové bezpečnostné výzvy 21. storočia. 
Hlavy štátov a vlád 46 členských krajín EAPC zdôraznili na základe zdieľaných hodnôt a princípov svoj spoločný záväzok posilniť a rozšíriť mier a stabilitu v euroatlantickom priestore. Vo svojich prejavoch konštatovali, že spojenci a partneri čelia tým istým novým bezpečnostným hrozbám a sú odhodlaní spoločne proti nim postupovať.   Zdôraznili dôležitosť EAPC ako účinného nástroja spolupráce medzi NATO a partnerskými krajinami, pričom schválili návrhy opatrení na zefektívnenie tejto spolupráce uvedené v Správe o komplexnej revízii EAPC a PfP. Konsenzuálne vyzdvihli a schválili Akčný plán partnerstva v boji proti terorizmu vytvorený členmi a partnermi Aliancie ako konkrétny výsledok spoločného úsilia, koordinovaného národnými koncepciami a kapacitami, proti teroristickým hrozbám. 
Slovenský prezident R. Schuster vo svojom vystúpení ocenil príspevok euroatlantického partnerstva ako úspešného formátu spolupráce a privítal schválenie Akčného plánu boja proti terorizmu, do ktorého sa chce SR zapojiť. V súvislosti s budúcim smerovaním euroatlantického partnerstva poukázal na nevyhnutnosť regionalizácie, odrážajúc individuálne potreby jednotlivých partnerských krajín. Poukázal na potrebu prehĺbenia individuálnej formy spolupráce medzi členskými krajinami a partnermi. V závere vystúpenia ubezpečil Alianciu, že dôveru, ktorú SR dostala od členských krajín vnímame i ako záväzok vo vzťahu k EAPC a ponúkol skúsenosti SR ostatným partnerom. 
Hlavy štátov a vlád krajín strednej Ázie vo svojich vystúpeniach konštatovali, že situácia v Afganistane nie je stabilizovaná a upozornili na nárast pašovania drog a prevádzania ľudí. V tejto súvislosti naznačili, že programy implementované rôznymi medzinárodnými organizáciami v tejto oblasti sú nedostatočne koordinované a finančne a materiálovo poddimenzované. Predstavitelia Zakaukazska ocenili doterajšie aktivity realizované pod záštitou EAPC a vyjadrili presvedčenie, že EAPC zohrá významnú úlohu pri budovaní dôvery, konštruktívneho dialógu a posilňovaní regionálnej spolupráce v tejto oblasti. V prejave bieloruského veľvyslanca pri NATO zastupujúceho svoju krajinu odznela tvrdá kritika rozhodnutia NATO odoprieť účasť bieloruskému prezidentovi A. Lukašenkovi na summite EAPC prostredníctvom neudelenia vstupných víz ČR, s poukázaním na porušenie medzinárodného práva.
Na demonštráciu nesúhlasu Aliancie s účasťou ukrajinského prezidenta L. Kučmu na zasadnutí EAPC kvôli podozreniu predaja radarovej techniky Iraku, predsedajúci zmenil tesne pred konaním zasadnutia zasadací poriadok z anglickej na francúzsku abecedu. Týmto krokom sa dosiahlo rozsadenie americkej a britskej delegácie s ukrajinskou, ktoré by pri anglickom zasadacom poriadku sedeli vedľa seba. 

Rada NATO-Rusko (22. novembra 2002)

V rámci pražského summitu NATO sa 22. novembra 2002 uskutočnilo zasadnutie Rady NATO – Rusko na úrovni ministrov zahraničných vecí. Hlavným cieľom zasadnutia bolo zhodnotiť výsledky prvých šiestich mesiacov fungovania spolupráce v novom formáte “20” a pokračovať v intenzívnom dialógu začatom na summite NATO a RF v Ríme v máji t.r. Aliancia ocenila spoluprácu NATO a RF v oblasti boja proti terorizmu, krízového manažmentu, oblasti reformy ozbrojených síl RF, raketovej obrany bojiska, civilného núdzového plánovania a nešírenia zbraní hromadného ničenia. Členské krajiny NATO osobitne ubezpečili ruskú stranu, že rozhodnutie o rozšírení nie je namierené proti Rusku, jeho záujmom ani žiadnej inej krajine. NATO sa s RF dohodli na zorganizovaní konferencie dňa 9. decembra 2002 v Moskve „Úloha ozbrojených síl v boji s terorizmom“.
Na stretnutí nebola prijatá žiadna spoločná deklarácia, vydané bolo vyhlásenie predsedajúceho GT NATO lorda G. Robertsona, v ktorom sumarizoval hlavné body prerokované oblasti. 

Komisia NATO-Ukrajina (22. novembra 2002)

	Na zasadnutí Komisie NATO–Ukrajina na úrovni ministrov zahraničných vecí bol prijatý Akčný plán NATO–Ukrajina, ktorý poskytuje rámec na intenzifikáciu konzultácií a prehĺbenie praktickej spolupráce medzi NATO a Ukrajinou o politických, ekonomických, vojenských a obranných otázkach. Akčný plán v týchto oblastiach bude obsahovať celý rad krokov, ktoré pri ich plnení budú mať za následok zásadnú transformáciu Ukrajiny aspoň na minimálne štandardy členských krajín NATO. Konkretizácia úloh Akčného plánu bude spracovávaná vždy na jeden rok. Na zasadnutí zazneli zo strany členských krajín obavy ohľadom podozrenia z predaja radarovej techniky Ukrajiny Iraku a upozornenia, že transparentnosť a dôvera sú nevyhnutnými predpokladmi na upevnenie spoločenstva medzi NATO a Ukrajinou. 
	Ukrajinská strana vyjadrila spokojnosť so schválením Akčného plánu a konkrétneho plánu úloh na rok 2003, ktoré predstavujú začiatok procesu praktickej prípravy na členstvo v NATO. Túto fázu nechápe Ukrajina za konečnú a chce konvertovať súčasnú spoluprácu na integráciu. K otázke, podľa Ukrajiny, údajného predaja radarovej techniky Iraku, Ukrajina poukázala na doterajšiu otvorenosť a poskytnutie všetkých dokumentov expertným tímom, s výnimkou informácie o umiestnení týchto systémov v iných krajinách, čo je podľa nej viazané bilaterálnymi dohodami. V závere Ukrajina uistila Alianciu o pokračovaní spolupráce a dokázaní neviny v tomto obvinení. 

NATO-EÚ

	Napriek intenzívnej snahe o dosiahnutie posunu v otázke spolupráce NATO a EÚ nedošlo medzi Gréckom a Tureckom k dohode, keďže grécka strana odmietla spájanie dohody NATO–EÚ s otázkou dátumu začatia rokovaní Turecka o vstupe do EÚ a s perspektívou riešenia cyperského problému na základe plánu predloženého GT OSN. Vzhľadom na reálny stav riešenia tejto otázky sa neuskutočnilo zasadnutie NATO–EÚ na žiadnej úrovni a táto otázka ostáva naďalej predmetom rozhovorov oboch organizácií.

Vilniuská skupina

Počas obeda 21. novembra 2002, organizovaného Americkým výborom pre rozširovanie a delegáciou amerických senátorov pre hlavy štátov a vlád krajín V10, na ktorom sa zúčastnil prezident SR, predseda vlády SR a minister zahraničných vecí SR, bolo vydané vyhlásenie hláv štátov a predsedov vlád krajín V10 k summitu NATO (príloha č. 4).
	Prezident SR R. Schuster vo svojom vystúpení počas obeda V10 pripomenul základné posolstvo z minuloročnej Bratislavskej konferencie týkajúce sa historickej príležitosti na vytvorenie z Európy stabilný, mierový, demokratický a prosperujúci kontinent. Poukázal, že rozhodnutie o pozvaní 7 ašpirantských krajín znamená viac bezpečnosti pre všetkých, znamená zjednotenejšiu Európu a silnejšie NATO. V závere sa poďakoval za zásadnú úlohu Amerického výboru pre NATO za podporu idei rozširovania Aliancie.
Vyhlásenie V10 bolo pripravované spoločne ašpirantskými krajinami. V tomto vyhlásení krajiny V10 privítali rozhodnutie členských krajín NATO o rozširovaní Aliancie, vyjadrili poďakovanie za svoju podporu Parlamentnému zhromaždeniu NATO a záväzok podieľať sa aktívne na boji proti terorizme. Uvítali iniciatívu Litvy hostiť  22. – 23. mája 2003 stretnutie predsedov parlamentov V10 a úmysel Macedónska hostiť summit V10 v roku 2004. Krajiny V10 taktiež podporili rezolúciu Bezpečnostnej rady OSN týkajúcu sa Iraku a vyjadrili pripravenosť v prípade nedodržiavania ustanovení tejto rezolúcie Irakom prispieť do medzinárodnej koalície na splnenie týchto ustanovení a odzbrojenie Iraku. V závere vyjadrili pripravenosť pomôcť Bosne a Hercegovine a Juhoslovanskej zväzovej republike pripojiť sa do euroatlantických inštitúcií.
Vyhlásenie a osobitne jeho časť týkajúca sa Iraku je plne v súlade s cieľmi zahraničnej politiky SR ako členského štátu OSN a ašpirantskej krajiny NATO. Politický záväzok SR prispieť do medzinárodnej koalície na presadenie odzbrojenia Iraku v súlade s ustanoveniami rezolúcie BR OSN č. 1441 vyjadruje postoj SR ako krajiny, ktorá si plne uvedomuje hrozbu šírenia ZHN a podpory medzinárodného terorizmu a je rozhodnutá prispievať v rámci svojich schopností a možností do boja s týmito bezpečnostnými hrozbami.

Sprievodné aktivity pražského Summitu NATO

Bilaterálne stretnutia SR

	Počas summitu NATO/EAPC uskutočnil prezident SR R. Schuster viacero krátkych neformálnych stretnutí s nemeckým kancelárom G. Schröderom, talianskym premiérom S. Berlusconim, predsedom Vojenského výboru NATO gen. H. Kujatom a americkým senátorom T. Lantosom.
Predseda vlády SR M. Dzurinda uskutočnil počas summitu bilaterálne stretnutia s nemeckým kancelárom a predsedami vlády Holandska, Nórska a Českej republiky, v rámci ktorých informoval partnerov o vnútropolitickej situácii v SR a ostatnej fáze prístupových rokovaní SR do EÚ. M. Dzurinda sa s holandským premiérom venovali i aktuálnym zahranično-politickým udalostiam v otázke vzťahov NATO–RF a situácii v Iraku. V rozhovore s nemeckým kancelárom ho M. Dzurinda pozval na návštevu SR. Minister obrany I. Šimko uskutočnil pracovný obed so slovinským partnerom a uskutočnil bilaterálne rozhovory s ministrom obrany NSR, V. Británie a ČR. Náčelník generálneho štábu Ozbrojených síl SR gen. M. Cerovský uskutočnil rokovanie so svojím českým partnerom. 

Multilaterálne stretnutia

	Dňa 20. novembra 2002 sa delegácia SR vedená predsedom vlády SR M. Dzurindom spolu s ostatnými predstaviteľmi krajín V10 a ďalšími pozvanými hosťami zúčastnila slávnostnej večere pri príležitosti konania medzinárodnej konferencie Aspen inštitútu Berlín v dňoch 20.  - 21. novembra  v Prahe. Ústredným motívom konferencie bola transformácia NATO, Európy a úloha nových európskych demokracií. Na konferencii vystúpili známi politici a politológovia ako Z. Brzezinski, GT NATO Lord Roberston, B. Jackson, M. Albrightová, C. Bildt a ďalší. Z historickým prejavom vystúpil prezident ČR V. Havel, ktorý sa vyjadril k budovaniu aliančných síl rýchleho nasadenia, prirodzenej hranici rozširovania Aliancie, potrebe zachovania transatlantickej väzby a citlivého zvažovania realizovania preventívnych operácií.  

Závery

1. 	Zasadnutie NATO na úrovni hláv štátov a predsedov vlád členských krajín NATO možno charakterizovať ako summit transformačný. Aliancia prijala celý rad opatrení v súvislosti s novými hrozbami a potrebou prispôsobenia sa Aliancie na nové výzvy a rozšírenie, ktoré sa budú ďalej vyhodnocovať a implementovať.   	

2. 	Členské krajiny NATO rozhodli o ďalšom, historicky najpočetnejšom, rozšírení Aliancie o 7 ašpirantských krajín (Bulharsko, Estónsko, Litva, Lotyšsko, Rumunsko, Slovensko a Slovinsko). Schválený časový rámec prístupových rozhovorov predpokladá podpísanie Prístupových protokolov do konca marca 2003 a ich ratifikáciu do termínu konania ďalšieho summitu NATO v máji 2004.

3. 	Členské krajiny NATO prijali komplexný súbor opatrení na posilnenie svojej schopnosti vyrovnať sa s novými hrozbami a bezpečnostnými výzvami 21. storočia, ktorý zahrňuje: 
•	vytvorenie technologicky vyspelých, flexibilných, ľahko premiestniteľných a udržateľných síl (v počte do 21 000 osôb) rýchlej reakcie (schopné rýchleho nasadenia do 5 až 30 dní kdekoľvek) zložených z pozemných, vzdušných a námorných elementov, 
•	zefektívnenie vojenskej veliacej štruktúry, 
•	tzv. Pražské záväzky spôsobilostí, ktoré prijali na seba jednotlivé členské krajiny s cieľom zlepšiť svoje spôsobilosti v 4 kľúčových oblastiach: a/ obrana proti chemickým, biologickým, rádiologickým a jadrovým zbraniam, b/ riadenie, velenie, komunikačné a informačné prostriedky, c/ efektívnosť boja a interoperabilita, d/ premiestniteľnosť a udržateľnosť.  Pražské záväzky sa majú realizovať čo najrýchlejšie a termíny na naplnenie viacerých záväzkov z minulosti sa v mnohých prípadoch zásadne skracujú. 
•	obranu proti novým hrozbám, ako je terorizmus, zbrane hromadného ničenia, kybernetické útoky a iniciovanie novej štúdie o raketovej obrane. 
V prijatej Pražskej deklarácii majú strategický význam formulácie o tom, že Aliancia sa musí vedieť vysporiadať s hrozbami prichádzajúcimi odkiaľkoľvek a musí promptne zasiahnuť kdekoľvek to bude potrebné a proti akémukoľvek útoku.

4. 	V súvislosti s vývojom situácie v Iraku Aliancia v samostatnom vyhlásení vyjadrila plnú podporu implementácii rezolúcie BR OSN č. 1441 a potvrdila záväzok jej členských krajín uskutočniť efektívne kroky na pomoc a podporu úsilia OSN na zaistenie plného a okamžitého bezpodmienečného plnenia tejto rezolúcie Irakom. Toto vyhlásenie vhodne doplnilo vyhlásenie V10.
 
5.	Aliancia spolu s krajinami EAPC prijala súbor opatrení na posilnenie a reformu partnerstva. Cieľom reformy partnerstva je jeho orientácia na konkrétne oblasti (napr. terorizmus, obranné a bezpečnostné reformy, civilné núdzové plánovanie a pod.) prostredníctvom tematicky zameraných Partnerských akčných plánov, posilnenie individuálnejšieho prístupu k partnerom a regionalizácia. V súvislosti s novými hrozbami Aliancia spolu s krajinami EAPC schválila Partnerský akčný plán proti terorizmu, ktorý obsahuje konkrétne aktivity, ktorými môžu partneri prispieť k medzinárodnému boju proti terorizmu.

6.	Summit NATO sa stal historickým úspechom pre SR, ktorá bola prizvaná začať prístupové rozhovory o vstupe do NATO. Samotné pozvanie však nezaručuje členstvo v NATO. Preto sa SR musí pozorne sústrediť na nadchádzajúce obdobie a vyvinúť maximálne úsilie v záverečnej etape, ktorá sa skladá z fázy prístupových rozhovorov (do konca marca 2003) a fázy ratifikácie prístupových protokolov (apríl 2003 – marec 2004).

 	Vo fáze prístupových rozhovorov musí byť SR schopná deklarovať a potvrdiť prevzatie na seba členských záväzkov v podmienkach prebiehajúcej transformácie NATO pri zachovaní národných záujmov SR. O konkrétnych výsledkoch prístupových rozhovorov bude vláda SR priebežne informovaná. Delegáciu SR počas prístupových rozhovorov vedie štátny tajomník MZV SR I. Korčok. Pri spracovaní časového harmonogramu záväzkov reforiem na obdobie do vstupu i po vstupe do Aliancie bude nevyhnutné využiť doterajšie skúsenosti z plnenia Akčného plánu členstva a Ročného národného programu na prípravu SR na členstvo v NATO ako aj štruktúry PRENAME. Zároveň bude potrebné pokračovať v plnení všetkých piatich oblastí MAP, pričom dôraz bude musieť byť položený najmä na prebiehajúcu reformu ozbrojených síl SR a zaistenie udržania vyčlenených 2% HDP na výdavky na obranu.  

 	V druhej fáze – ratifikácie prístupových protokolov sa kľúčovým stane zintenzívnenie kontaktov s parlamentmi členských krajín a zároveň hľadanie možnosti ďalšieho zvýšenia podpory verejnosti NATO prijatiu pozvaných krajín. Zároveň bude potrebné pripraviť ratifikačný proces v SR týkajúci sa prístupu k Severoatlantickej zmluve (po ukončení ratifikácie Prístupových protokolov členskými štátmi, čo sa očakáva do marca 2004). Ratifikácia Washingtonskej zmluvy v NR SR by mala byť ukončená do konca apríla 2004.

 	Výsledky Summitu NATO a EAPC a pozvanie na začatie prístupových rozhovorov zároveň SR zaväzujú k dôslednej príprave implementovania záverov a rozhodnutí NATO, ktoré čoskoro budú plne aplikované aj na SR ako plnoprávneho člena Aliancie. Navyše po podpise Prístupových protokolov v marci 2003 sa očakáva, že Aliancia umožní pozvaným ašpirantom v úlohe pozorovateľa zúčastňovať sa na zasadnutiach takmer všetkých orgánov NATO (výbory, komisie, agentúry). Takže ašpirantské krajiny budú postupne ešte v prístupovom procese „vťahované“ do práce Aliancie. SR bude aj budúci rok naďalej plniť MAP, aj keď v revidovanej forme, reflektujúc už vyšší stupeň spolupráce s NATO v porovnaní s ostatnými ašpirantmi (Macedónsko, Albánsko a Chorvátsko).

Schválenie vytvorenia síl rýchlej reakcie NATO si vyžiada v spolupráci s Alianciou identifikáciu vhodného príspevku ozbrojených síl SR, ktorý by mohol byť ponúknutý do týchto aliančných síl. Je však žiadúce, aby SR i naďalej zostala prispievateľom do mierových operácií NATO a aktívnym členom protiteroristickej koalície. Reforma ozbrojených síl SR preto musí byť realizovaná spôsobom, ktorý umožní zotrvanie a prípadné účinné nasadenie príspevku SR aj do týchto operácií. 

 	Schválenie komplexného balíka opatrení Aliancie si vyžiada pozornosť zo strany SR s cieľom zlepšenia spôsobilostí SR a identifikácie jej možného príspevku pre Alianciu a to i v kontexte využitia potenciálu spolupráce V4. 

 	SR by ako pozvaná krajina mala naďalej aktívne participovať na aktivitách euroatlantického partnerstva. V tejto súvislosti by bolo vhodné zvážiť výraznejší príspevok do revidovaného euroatlantického partnerstva ponúknutím skúseností SR z procesu prípravy na členstvo v Aliancii, predovšetkým v oblasti reformy ozbrojených síl a prijímania základných strategických bezpečnostných a obranných dokumentov. V tejto súvislosti by bol vysoko vítaný príspevok SR k stabilite a demokracii v menej stabilných regiónoch (južný Kaukaz a Stredná Ázia). 

 	Vychádzajúc so skutočnosti, že boj proti terorizmu sa stáva jednou z najdôležitejších úloh NATO do budúcnosti, je potrebné čo najskôr pripraviť sa na implementáciu Akčného plánu boja proti terorizmu. Je preto nevyhnutné identifikovať tie aktivity a možnosti na národnej úrovni i z hľadiska medzinárodnej spolupráce v boji proti terorizmu, ktoré budú reagovať na schválený dokument.