Priority priemyselnej politiky na roky 2002 – 2004

Priority na roky 2002 – 2004	2

1. 2002: príprava a schválenie sektorového operačného programu Ekonomický rozvoj v rámci Národného rozvojového plánu	2

2. 2002-2003: príprava inštitucionálneho rámca pre štrukturálne fondy EÚ	3

3. 2002-2004: dokončenie reštrukturalizácie a privatizácie v priemysle	4

4. 2002-2004: zvýšenie efektívnosti podporných programov	5

5. 2002-2004: analýza efektov konvergencie cenovej a mzdovej hladiny po vstupe SR do EÚ, analýza dôsledkov pripojenia SR k EMÚ	6

Dlhodobé priority presahujúce horizont roku 2004:	7

6. Zvyšovanie konkurenčnej schopnosti slovenského priemyslu ako základný cieľ priemyselnej politiky	7

7. Aktívny prístup k priemyselnej globalizácii	7

8. Zvyšovanie prílevu neprivatizačných priamych zahraničných investícií	8

9. Zlepšovanie podmienok pre podnikanie a investovanie v SR	9

10. Zvyšovanie inovatívnosti v slovenskej priemyselnej výrobe.	11

ZÁVERY	14

Priority na roky 2002 – 2004

1. 2002: príprava a schválenie sektorového operačného programu Ekonomický rozvoj v rámci Národného rozvojového plánu
Z koncepčného hľadiska je pre priemyselnú politiku najdôležitejšou úlohou v najbližšom období príprava podkladov pre sektorový operačný program – ekonomický rozvoj, ktorého súčasťou je aj rozvoj priemyslu (spolu s energetikou, obchodom, investíciami, cestovným ruchom a ochranou spotrebiteľa).  Kompetencie riadiaceho orgánu pre sektorový operačný program - ekonomický rozvoj vo vzťahu k EÚ má MH SR. 
Sektorový operačný program - ekonomický rozvoj (SOPER) sa stane neoddeliteľnou súčasťou Národného rozvojového plánu (NPR), ktorý sa - po schválení Komisiou pre vykonávanie rámca podpory Spoločenstva - stane dokumentom pre čerpanie finančných prostriedkov zo štrukturálnych fondov EÚ (čl. 9. bod f) a čl. 2 Nariadenia rady (ES) č. 1260/1999).  Štukturálne fondy, EIB a iné existujúce finančné nástroje prispievajú vhodným spôsobom k dosiahnutiu troch prioritných cieľov, t. j. podpora rozvoja a štrukturálnych zmien regiónov, ktorých rozvoj zaostáva, podpora hospodárskej a spoločenskej premeny oblastí, ktoré čelia štrukturálnym ťažkostiam a podpora prispôsobovania a modernizácia politík a systémov vzdelávania, školenia a zamestnanosti (čl. 1 Nariadenia rady (ES) č. 1260/1999) za účelom vytvárania harmonického, vyváženého a trvalo udržateľného rozvoja hospodárskych činností, rozvoja zamestnanosti a ľudských zdrojov, ochrany životného prostredia, atď.  Z uvedeného vyplýva, že Národný rozvojový plán je pre SOPER kľúčový dokument. 
Krokom, ktorý predchádzal rozhodnutie vypracovať Národný rozvojový plán, bolo vypracovanie Národného plánu regionálneho rozvoja (na základe uznesenia vlády SR 
č. 242/2000), ktorý mal slúžiť ako podklad k prístupu do štrukturálnych fondov v prípade integrácie SR do EÚ. 
„Návrh Rozhodnutia o finálnej podobe Národného plánu regionálneho rozvoja Slovenskej republiky (rozhodnutie medzi CSF a SPD)“ bol prerokovaný na rokovaní vlády SR 13. 2. 2002.  Uvedený materiál na základe prerokovania v Prípravnom výbore pre štrukturálne fondy odporúča v rámci programovania podľa Community Support Framework (CSF) prepracovať Národný plán regionálneho rozvoja na Národný rozvojový plán (NRP) tak, aby obsahoval 5 sektorových operačných programov a 1 regionálny operačný program, pričom každý z nich bude mať svoj riadiaci orgán.“. 
Kompetenčne bude zastrešovať Národný rozvojový plán MVRR SR. Sektorový operačný program Ekonomický rozvoj (MH SR), SOP Ľudské zdroje (MPSVR SR), SOP Poľnohospodárstvo, vidiecky rozvoj a rybárstvo (MP SR) a SOP Doprava a telekomunikácie (MDPT SR) a 1 Regionálny operačný program (MVRR SR).
Pri vypracovaní Národného rozvojového plánu je potrebné vychádzať z hospodárskej politiky, v ktorej bude zohľadnené obdobie po vstupe SR do EÚ (roky 2004-2006).  V súčasnosti takúto politiku vláda SR nemá vypracovanú. V Predvstupovom ekonomickom programe pre SR (PEP), ktorý vypracovalo MF SR, je riešené obdobie do roku 2004. V súčasnosti prebieha jeho aktualizácia do roku 2005. Uvedená skutočnosť bude mať dopad aj na vypracovanie sektorového operačného programu - ekonomický rozvoj, pretože časový priestor na vypracovanie SOPER je veľmi krátky.
Sektorový operačný program - ekonomický rozvoj nemožno poskladať z piatich čiastkových sektorových operačných programov.  Medzi priemyselnou politikou odvetví, energetickou politikou, obchodnou a investičnou politikou, cestovným ruchom a ochranou spotrebiteľa existujú vzájomné väzby, ktoré nemožno zanedbať a podceňovať. Práve len tieto dobre skoordinované väzby s uvedenými politikami môžu vytvoriť kompatibilný sektorový operačný program.

2. 2002-2003: príprava inštitucionálneho rámca pre štrukturálne fondy EÚ
Pre vytvorenie adekvátneho inštitucionálneho rámca je potrebné v období rokov 2002 až 2004 vykonať celý rad krokov a prijať celý rad dôležitých rozhodnutí.  Medzi ne patria najmä:
•	odhad finančných tokov zo štrukturálnych fondov ES, Kohézneho fondu, predvstupových fondov a spolufinancovania z národných zdrojov po vstupe SR do ES na obdobie 2004-2006,
•	zvýšenie administratívnej kapacity inštitúcií zaoberajúcich sa prípravou na štrukturálne fondy,
•	vytvorenie systému platobných orgánov pre štrukturálne fondy, 
•	upresnenie kompetencií na centrálnej úrovni a medzi centrálnou a regionálnou úrovňou v rámci implementácie štrukturálnych fondov
V bode B.2. uznesenia vlády SR č. 133 z 13. februára 2002 k návrhu rozhodnutia o finálnej podobe Národného plánu regionálneho rozvoja Slovenskej republiky (rozhodnutie medzi CSF a SPD) sa ukladá ministrovi hospodárstva zabezpečiť funkčnú štruktúru riadiacich a platobných orgánov v zmysle finálnej podoby Národného plánu regionálneho rozvoja SR do 31. 12. 2002. 
V rámci sektorového operačného programu - ekonomický rozvoj bude potrebné zriadiť niekoľko implementačných agentúr. V záujme predchádzania triešteniu finančných prostriedkov na zbytočnú administratívu je potrebné ich zriadenie v zredukovanom počet (max. 3, napr. NADSME, SARIO, atď.), resp. zriadenie len jednej implementačnej agentúru pre sektorový operačný program - ekonomický rozvoj.  V rámci MH SR funkčné štruktúry neboli ešte schválené.
Ako najracionálnejší prístup sa javí transformácia už existujúcich inštitúcií, ktoré vykonávajú určené činnosti, pričom bude potrebné analyzovať dopad v prípade ich transformácie na implementačné agentúry, t.j. či tieto činnosti budú môcť vykonávať aj ďalej, resp. bude potrebné vytvoriť nové inštitúcie.  Tiež je potrebné čo najskôr stanoviť dopad na štátny rozpočet atď., ale zároveň vypracovať SOPER a reálne programy a projekty, pretože od nich bude závisieť konečné rozhodnutie o alokácii prostriedkov do jednotlivých programov.  Optimálne by bolo, keby sa uvedené potrebné zmeny zrealizovali bez navýšenia počtu pracovníkov.

3. 2002-2004: dokončenie reštrukturalizácie a privatizácie v priemysle
V priebehu ekonomickej transformácie bol v celom predchádzajúcom období od roku 1989 nesporne dosiahnutý  pokrok vo viacerých oblastiach.  Oproti východiskovému stavu z roku 1989 v slovenskej ekonomike prišlo k značnej reštrukturalizácii, keď výrazne vzrástol podiel súkromného sektora na akciovom kapitále i výrobe.  Zároveň sa výrazne znížil počet zamestnancov niektorých priemyselných gigantov z predchádzajúceho obdobia a naopak, rýchlo sa zvyšoval počet malých a stredne veľkých podnikov, ich podiel na výrobe, zamestnanosti, exporte, atď.  Ďalším znakom dosiahnutého pokroku v reštrukturalizácii slovenskej ekonomiky je úspešné presmerovanie exportnej orientácie z takmer výlučne východných trhov v rámci bývalej RVHP na vysoko konkurenčné trhy vyspelých krajín EÚ a OECD.
Podľa štatistiky v slovenskej ekonomike ku koncu roka 2001 súkromný sektor vytvoril 83,6 % HDP.  Dokončenie transformácie vlastníckych vzťahov je dôležité, pretože je známe, že štátne vlastníctvo vedie k nižšej efektívnosti v nakladaní s obmedzenými zdrojmi ekonomiky, súkromné vlastníctvo je základným predpokladom zvýšenia efektívnosti, miery inovácií, či miery skromných investícií, ktoré sú zasa nevyhnutnými podmienkami dosahovania ekonomického rastu.
Váhanie, resp. nekonečné diskusie motivované najrôznejšími záujmami teda ohrozujú splnenie najzákladnejšej a najelementárnejšej podmienky nevyhnutnej pre dosahovanie dlhodobo udržateľného ekonomického rastu.
Dokončenie transformácie vlastníckych vzťahov neznamená len dokončenie privatizácie, ale zároveň aj vytvorenie efektívneho tlaku na vlastníkov smerom k zodpovednému nakladaniu s novonadobudnutým vlastníctvom a ochranu vlastníckych práv.
Po reštrukturalizácii a privatizácii bankového sektora a energetiky je dôležité dokončenie reštrukturalizácie a privatizácie v podnikovej sfére, a to najmä:
1.	privatizáciou podnikov: Slovenské elektrárne, a. s., podniky Slovenskej autobusovej dopravy, podniky vodární a kanalizácií, zdravotnícke zariadenia, či Železnice Slovenskej republiky.  Celý proces transformácie, reštrukturalizácie a privatizácie väčšiny uvedených podnikov by mal byť zavŕšený do konca roku 2002.  V ďalšom období by mali byť vytvorené podmienky na odpredaj zvyšných majetkových účastí štátu v týchto podnikoch, zároveň musí byť tento proces spojený s liberalizáciou trhov v sieťových odvetviach,
2.	čo najrýchlejším predajom pohľadávok, ktoré boli prevedené z privatizovaných bánk do Slovenskej konsolidačnej, a.s. a do Konsolidačnej banky Bratislava, subjektom, ktoré budú mať lepšiu motiváciu a schopnosti ich reštrukturalizovať.  Miera návratnosti z predaja pohľadávok je nízka a doba ich realizácie je neúmerne dlhá.  Dôležité je preto vytvorenie priaznivých predpokladov pre fungujúci sekundárny trh s pohľadávkami napr. podporou inštitúcií pôsobiacich v tejto oblasti, pričom predpokladom úspechu je úzka spolupráca s podnikovou sférou (viď. napr. návrh na založenie Slovenského fondu rizikového kapitálu),
3.	odpredajom majetkových účastí v portfóliu Fondu národného majetku SR, ktoré sú na zozname podnikov pripravovaných na privatizáciu, a ktorých celkový podiel na HDP predstavuje viac ako 5 %.
4. 2002-2004: zvýšenie efektívnosti podporných programov
Potreba zefektívnenia podporných programov
Väčšina podporných programov sa zameriava na malé a stredné podnikanie s cieľom zmierniť niektoré jeho prirodzené nevýhody v porovnaní s veľkými podnikmi.  Analýza štatistických údajov dokazuje významné postavenie malých a stredných podnikov v ekonomikách vyspelých krajín (vrátane slovenskej ekonomiky).
Pri pohľade na politiku podpory MSP je však zarážajúci fakt, že mnohé vládne programy podpory MSP robia podniky v tomto sektore závislými na ďalšej podpore!  Tieto programy preto musia byť plne nanovo definované.  Je potrebné vykonávať pravidelné hodnotenie efektívnosti, v čom mnohé krajiny nemajú tradíciu.  Preto vyniká iniciatíva na uskutočnenie benchmarkingovej štúdie, ktorá by porovnala systémy monitorovania a hodnotenia politiky podpory MSP v jednotlivých krajinách.
Osobitné postavenie v tomto procese má Aktualizácia koncepčného zamerania technickej politiky priemyselných odvetví do roku 2003, s výhľadom do roku 2005, ktorá zohľadňuje Koncepciu štátnej vednej a technickej politiky do roku 2005 a nové legislatívne usporiadanie v oblasti vedy a techniky.

Aktualizácia koncepčného zamerania technickej politiky priemyselných odvetví SR stanovuje, aby sa aj v náročných podmienkach transformácie na inovačnom rozvoji SR podieľali organizácie a a pracoviská výskumu a vývoja. Štátne programy výskumu a vývoja, pripravované pod gestorstvom MŠ SR (podľa zákona č. 132/2002 Z..z. o vede a technike) s orientáciou na technologické a výrobkové inovácie v priemysle, zdokonaľovanie technológií premeny energie a energetických systémov, vrátane netradičných zdrojov a zvýšenie intenzity spracovania domácich a obnoviteľných surovín a využitia biotechnológií, umožnia riešenie takých úloh výskumu a vývoja, ktoré budú súčasťou plnenia priorít priemyselného výskumu a vývoja a priorít priemyselnej politiky.

Úlohou podpory priemyselného výskumu a  vývoja v čase riešenia problémov globalizácie a integrácie vedy a techniky vo väzbe na rastúcu ekonomickú konkurenciu a snahu o udržanie podmienok trvalo udržateľného rozvoja, je v rámci zvýšenia  konkurencieschopnosti a kvality produkcie: 1. zvýšiť úroveň výrobkov a technológií tak, aby boli schopné konkurovať na báze výhod zo spracovania domácich surovín, 2. zabezpečiť výrobky a technológie vyššej finality s nadpriemernou hodnotou pridanou spracovaním, 3. podporovať výrobky a tovary charakteru komponentov pre finalizáciu v rámci medzinárodnej kooperácie.

Dôležitou úlohou politiky podpory MSP je: 1. umožniť MSP prístup k rizikovému kapitálu, 2. prístup k vzdelávaniu a rekvalifikačným programom, 3. znižovať administratívne zaťaženie MSP a 4. podporovať vytváranie tzv. clusters – zoskupení MSP spolupracujúcich s veľkými podnikmi.
5. 2002-2004: analýza efektov konvergencie cenovej a mzdovej hladiny po vstupe SR do EÚ, analýza dôsledkov pripojenia SR k EMÚ
Proces konvergencie, t.j. približovania stavu reálnej ekonomiky (vrátane priemyslu) Slovenska k úrovni ekonomík členských krajín je zložitý proces, ktorý si vyžaduje detailnú analýzu.  Nejde pritom len o bezprostredný vstup SR do EÚ, ale najmä o následné očakávané intenzívnejšie približovanie mzdovej a cenovej hladiny v SR k úrovni miezd a cien v EÚ.
O rozsahu tohto procesu svedčí skutočnosť, že ku koncu roka 2000 predstavoval priemerný HDP všetkých kandidátskych krajín na vstup do EÚ v parite kúpnej sily 35,2 % úrovne priemeru EÚ.  Slovenskí výrobcovia sa už dnes musia intenzívne pripravovať na situáciu, keď sa priemerná mzdová úroveň začne rýchlo zvyšovať.  Zachovanie alebo dokonca zvýšenie konkurencieschopnosti si bude vyžadovať ďalšiu reštrukturalizáciu ich aktivít.  Bude potrebný zásadný posun od výrob náročných na prácu k sofistikovanejšej produkcii náročnej na technológie a na poznatky.
Tento proces sa výrazne dotkne všetkých odvetví slovenského priemyslu.  Preto bude v najbližšom období potrebná intenzívna spolupráca štátnej správy, podnikateľskej sféry, ako aj výskumných inštitúcií, ktorej výsledkom bude všestranná analýza uvedených procesov.  Rovnaký postup bude potrebný aj pri analýze načasovania a dôsledkov prípadného pripojenia sa SR k EMÚ.
Projekt jednotnej európskej meny je najväčšou udalosťou od zrušenia Bretton-Woodskeho systému začiatkom 70-ych rokov.  Riziká tohoto projektu existujú (napr. riziko konštruktivizmu, keďže nejde o spontánny proces, ale o umelo urýchľovaný a riadený proces), pri jeho eliminácii je však možné poučiť sa z minulosti.
Globálny dopad EURO je a bude obrovský – od členských krajín, cez bezprostredne susediace krajiny, až po obchodných partnerov.  Všetci sa musia prispôsobiť novej situácii.
EMS – európsky menový systém, teda systém európskych centrálnych bánk, vytvára pevný základ pre vysoký ekonomický rast v EURO zóne.  Či bude tento potenciál využitý, to závisí predovšetkým od ostatných národných politík (mzdovej, fiškálnej, dôchodkovej, atď.).  Tieto musia byť z dlhodobého hľadiska podriadené jednotnej menovej politike.  Vznikne väčšia konkurencia medzi jednotlivými krajinami v tom zmysle, že bude potrebná vyššia miera flexibility na domácich trhoch výrobných faktorov a trhoch práce jednotlivých krajín.
Euro – okrem iného – slúži ako kotva pre ekonomiky nečlenských krajín.  Viazanie meny transformujúcich sa krajín môže na jednej strane prispieť k transformácii, na strane druhej – ak nie je toto opatrenie sprevádzané dôslednými reformami v ostatných oblastiach, môže ísť len o požičanú kredibilitu, ktorá sa môže veľmi ľahko zrútiť.  Unáhlené kroky pri napájaní sa na európsku menu teda môžu poškodiť celkovú konkurenčnú schopnosť krajiny.  Keďže však chýba akékoľvek historické porovnanie, je len veľmi ťažké povedať, čo je najlepšie urobiť, dopad na jednotlivé krajiny bude rôzny – nejaký univerzálny recept neexistuje.
S istotou je však možné povedať, že ak bude finančný systém Eurozóny spoľahlivý, bude to jednoznačne prinášať prospech aj transformujúcim sa krajinám v podobe cenovej stability a zníženia úrokových mier v západnej Európe, ktoré predstavujú už dnes pre tieto krajiny lepší prístup k zdrojom financovania a príležitosť znížiť náklady externého financovania transformácie.

Dlhodobé priority presahujúce horizont roku 2004:

6. Zvyšovanie konkurenčnej schopnosti slovenského priemyslu ako základný cieľ priemyselnej politiky
Dokument o priemyselnej politike z roku 1999 definoval nový obsah, ciele i princípy priemyselnej politiky.  Prioritou v období rokov 2002 až 2004, ako aj v období po roku 2004, je a bude permanentné zvyšovanie konkurenčnej schopnosti slovenského priemyslu, ktoré je nevyhnutným predpokladom úspechu slovenského priemyslu na svetových trhoch, a ku ktorému môže prísť len za predpokladu, že budú úspešne realizované najmä: 
•	zníženie nadbytočných kapacít slovenského priemyslu v tých oblastiach, ktoré nedokážu obstáť v konkurenčnom boji na medzinárodných trhoch, a ktoré dlhodobo viažu značné výrobné kapacity a pracovnú silu, čím konzervujú existujúcu - teda nevyhovujúcu - priemyselnú štruktúru.  Uvoľnenie kapacít - pri zohľadnení dopadov nevyhnutnej reštrukturalizácie na zamestnanosť a regióny - ktoré sú v súčasnosti koncentrované v tradičných odvetviach, je krokom nevyhnutným pre preorientovanie ekonomických aktivít do modernejších odvetví,
•	paralelné presmerovanie výrobných faktorov (kapitálu, pracovných síl, technológií) do nových oblastí, ktoré musí brať do úvahy globálny kontext, vývoj rozhodujúcich faktorov, ktoré ovplyvňujú budúci vývoj konkurenčného prostredia, v ktorom bude v nasledujúcich desaťročiach pôsobiť slovenský priemysel, 
•	systematické zlepšovanie prostredia pre podnikanie, ktoré však nemožno zabezpečiť len úzko chápanou tradičnou priemyselnou politikou, ale do jeho tvorby je potrebné zapojiť všetky ostatné relevantné politiky štátu a rezorty, ktoré sú za ich realizáciu zodpovedné.  Bez ich úzkej spolupráce nemôže byť úspešná žiadna - sebalepšie formulovaná - priemyselná politika.
7. Aktívny prístup k priemyselnej globalizácii
Hospodársku a priemyselnú politiku nie je možné formulovať a realizovať bez ohľadu na globálny kontext, v ktorom sa slovenská ekonomika nachádza, pretože len  tak je možné dosiahnuť pozitívny efekt pre väčšinu slovenských priemyselných odvetví.
Nedávna séria šokov vo svetovom hospodárstve vyvolala diskusiu o tom, do akej miery sú ekonomické aktivity v jednotlivých ekonomikách synchronizované a akými kanálmi sa táto synchronizácia prenáša cez národné hranice.
V posledných desiatich rokoch vo väčšine krajín prišlo k zredukovaniu rozsahu (zmierneniu) cyklických vplyvov, aj keď neprišlo ku skráteniu ekonomických cyklov (resp. analýzy nepreukázali konzistentný trend v tejto oblasti).
K zníženiu rozsahu cyklických výkyvov prispela postupná zmena šokov, ktoré ich vyvolávajú. V 70-tych a 80-tych rokoch nimi boli veľké negatívne šoky na strane ponuky (bezprecedentné zvýšenie cien ropy na svetových trhoch). V 90-tych rokoch boli tieto šoky menšie a menej nebezpečné.
Faktormi, ktoré prispeli k zníženiu výkyvov, sú ďalej: rastúci význam sektora služieb v ekonomike a s tým súvisiaci pokles významu zásob, ako aj pozitívne zmeny v makroekonomickej politike, ktorá sa stále viac orientuje na dosiahnutie stability v strednodobom horizonte. Ďalšími faktormi, ktoré prispievajú k posilňovaniu synchronizácie ekonomických cyklov, sú nové kanály prenášajúce tieto impulzy cez národné hranice, ktoré následne ovplyvňujú domáci dopyt v jednotlivých krajinách: globalizácia mnohých podnikov a odvetví, narastajúce prepojenie finančných trhov a s tým súvisiaca úzka korelácia pohybov cien aktív na finančných a kapitálových trhoch.
Globalizácia ekonomických procesov má dôsledky tak na mikroúrovni, t.j. na zmenu štýlu riadenia v prospech flexibilnejších a komplexnejších systémov riadenia, ako aj na makroúrovni, t.j. v podobe oslabovania postavenia národného štátu, kde dochádza k odovzdávaniu právomocí nadnárodným inštitúciám na jednej strane a nižším úrovniam štátnej správy, resp. samospráve, na strane druhej.
Globalizácia v oblasti hospodárskej politiky znamená zintenzívnenie konkurencie hospodárskych politík jednotlivých krajín.  Hlavnými faktormi, ktoré ovplyvňovali vývoj v oblasti hospodárskej politiky v posledných desaťročiach, boli:
a)	politika deregulácie, liberalizácie a privatizácie vo vyspelých krajinách
b)	trhové reformy v rozvojových krajinách
c)	koniec experimentu centrálne plánovaných ekonomík a ich opätovná integrácia do svetového hospodárstva
Slovenská priemyselná politika si aj do budúcnosti musí byť vedomá, že slovenská ekonomika ako malá a otvorená ekonomika je závislá na globálnych procesoch prebiehajúcich  vo svetovom hospodárstve.  Jej imperatívom preto nesmie a nemôže byť izolacionizmus, ale naopak otvorenosť.  Slovenská priemyselná politika musí byť orientovaná na presadzovanie koncepcie otvoreného a konkurenčného trhu.  Protekcionistické tendencie, ktoré sa usilujú uniknúť pred konkurenciou jej obmedzením zo strany štátu, nie sú na prospech ani spotrebiteľov, ani takto chránených odvetví či výrobcov.
Globalizácia je tak výzvou pre slovenskú priemyselnú politiku, pretože v konkurencii s hospodárskymi politikami iných krajín sa musí uchádzať o zahraničné investície, pričom si musí zvoliť medzi dvomi základnými spôsobmi prilákania zahraničných investícií:
a)	ponuka úľav
b)	ponuka priaznivého podnikateľského prostredia 
Úľavy a zvýhodnenia nie sú preferovanou možnosťou, pretože sú „cestou ľahšieho odporu“, predstavujú krátkodobé riešenia, sú rezignáciou na časovo náročnejšie komplexnejšie riešenia, deformujú prostredie, vytvárajú nerovnaké podmienky pre konkurenciu.
Naopak, zlepšenie celkového podnikateľského prostredia je základnou podmienkou pre dlhodobú prosperitu, posilňuje sklon jednotlivých účastníkov trhových procesov investovať, zamestnávať, pracovať, atď.  Z tohoto hľadiska je to najlepšia možná dlhodobá politika v globalizovanom svete a zároveň najlepšia odpoveď na najčastejšiu kritiku o absencii rozvojových impulzov a potrebe stanovenia priorít, pretože je to hlavná priorita a ten najlepší rozvojový impulz  pre slovenský priemysel a pre celú slovenskú ekonomiku.
8. Zvyšovanie prílevu neprivatizačných priamych zahraničných investícií
Slovensko zaznamenáva v posledných rokoch zvýšený prílev priamych zahraničných investícií.  Čiastočne je príčinou dokončenie reštrukturalizácie a privatizácie v bankovom sektore a v energetike.  V minulom roku predstavovali investície spojené s privatizáciou viac než polovicu celkového prílevu priamych zahraničných investícií.
V roku 2002 bude podiel investícií súvisiacich s privatizáciou ešte vyšší.  Očakávané výnosy z privatizácie majú v tomto roku dosiahnuť viac cca 17-18 % HDP, čo spôsobí relatívny pokles podielu ostatných investícií na ich celkovom prílive.
Aj napriek tomu, že privatizačný proces sa ešte nekončí, a že ešte stále štát disponuje značným majetkom, ktorý možno privatizovať, ťažisko prílevu investícií sa v najbližších rokoch nevyhnutne musí presunúť k tzv. neprivatizačným priamym investíciám.
Za základný spôsob zvyšovania atraktívnosti Slovenska ako vhodnej lokality pre umiestnenie investícií bude slovenská priemyselná politika aj naďalej považovať systémové opatrenia na zlepšovanie podnikateľského prostredia.  Do budúcnosti bude preto potrebné oveľa dôraznejšie odstraňovanie najrôznejších deformácií, ktoré v súčasnosti zhoršujú podnikateľské prostredie v SR.
Ministerstvo hospodárstva prijalo systémové opatrenia na permanentné monitorovanie kvality podnikateľského prostredia v SR a na jeho zlepšovanie.  Počínajúc budúcim rokom bude vláda pravidelne predkladať Správu o stave podnikateľského prostredia, pričom už v tomto roku pripravilo jej „nultý variant“ v podobe Analýzy stavu podnikateľského prostredia v SR.
K zvýšenému prílevu neprivatizačných investícií a k zlepšenému vnímaniu SR zo strany investorov určite prispeje dovŕšenie integračného úsilia slovenskej vlády.  Po prijatí za člena OECD sa očakáva prijatie SR do NATO v jeseni 2002 a následne – spolu s ďalšími kandidátskymi krajinami - prijatie za člena EÚ.
Zvýšený prílev neprivatizačných investícií je potrebný aj ako jediný dlhodobo udržateľný spôsob financovania vysokého deficitu bežného účtu platobnej bilancie zapríčinený predovšetkým vysokým deficitom zahraničného obchodu.  Preto prilákanie zvýšeného objemu neprivatizačných investícií musí jednoznačne figurovať medzi dlhodobými prioritami slovenskej priemyselnej politiky.

9. Zlepšovanie podmienok pre podnikanie a investovanie v SR
Pre výkonnosť ekonomiky nie je kľúčová len reštrukturalizácia existujúcich podnikov, ich expanzia, ale aj vznik nových ekonomických aktivít, nových podnikov.  Pri porovnaní Európy a USA je zaujímavé, že nové podniky v USA sú menšie v porovnaní s Európou, ak však prežijú, neskôr rastú oveľa rýchlejšie než porovnateľné európske podniky. Dôvodom je menej reštriktívny regulačný rámec pre reguláciu trhu a pracovno-právnych vzťahov. Tieto bariéry následne negatívne ovplyvňujú nedostatočnú dynamiku prírastku nových podnikov.
Popri význame vstupu nových firiem na trh pre rast produktivity je potrebné podčiarknuť aj význam odchodu neefektívnych podnikov z trhu. Z hľadiska hospodárskej politiky je preto dôležité nielen eliminovať prekážky pre vstup nových podnikov na trh, ale tiež odstraňovať prekážky pre vytláčanie subjektov s nízkou produktivitou z trhu.
Tento aspekt je obzvlášť dôležitý pre krajiny ako Slovensko, ktorých ekonomiky majú ešte stále vysoký podiel podnikov s relatívne nízkou produktivitou, a pre ktoré je ešte stále dôležitým zdrojom na zvýšenie produktivity ukončenie činnosti takýchto podnikov prostredníctvom účinných mechanizmov konkurzu a vyrovnania a následným možným využitím výrobných kapacít efektívnejším spôsobom.
Z hľadiska rastu efektívnosti ekonomiky a zamestnanosti sú – spomedzi nových podnikov - mimoriadne zaujímavé rýchlo sa rozvíjajúce sa firmy.  Ich základné charakteristiky sú nasledujúce:
1.	Rast: výsledky analýzy ukázali, že aj medzi rastúcimi firmami je rast koncentrovaný do niekoľkých najrýchlejšie rastúcich,
2.	Veľkosť: malé firmy dosahujú vysoké relatívne prírastky v tempách rastu, zatiaľ čo veľké firmy zasa viac prispievajú k absolútnemu rastu,
3.	Vek: rastúce firmy sú väčšinou mladé,  v kategórii rýchlo rastúcich firiem však nie je tento ukazovateľ jednoznačný,
4.	Odvetvie a región: rastúce firmy sa nachádzajú prakticky vo všetkých odvetviach a regiónoch,
5.	Závislosť: tento druh firiem je viac zaangažovaný v strategických alianciách ako iné firmy,
6.	Výskum a vývoj: je v uvedených firmách intenzívnejší ako v ostatných firmách.
Vzhľadom k tomu, že odborné analýzy zatiaľ neodhalili žiadne jednoznačné vysvetlenie rýchleho rastu niektorých firiem, pretože uvedené firmy vykázali príliš málo spoločných charakteristík, je možné tento výsledok považovať za argument v prospech horizontálnej politiky, ktorá by predsa len mohla klásť dôraz na opatrenia v dvoch oblastiach:
1.	ochrana duševného vlastníctva,
2. zjednodušenie zakladania firiem (znížením počtu administratívnych krokov potrebných k založeniu firmy).
Pri vytváraní priaznivého podnikateľského prostredia sú dôležité súvislosti medzi podnikaním, ekonomickým rastom a daňovou politikou.  Vláda má v tejto oblasti v podstate 2 základné možnosti voľby:
1)	mať daňový systém vytvárajúci všeobecne priaznivé podmienky pre podnikanie a investovanie (nízke sadzby, transparentná legislatíva),
2)	poskytovať zvýhodnenia určitým činnostiam či podnikateľským subjektom definovaným podľa určitých kritérií (napr. veľkosť, odvetvie, v ktorom pôsobia a pod).
Súčasne musí vláda klásť dôraz na kontinuálny proces zdokonaľovania (právneho) rámca pre podnikanie, napr. aj v oblasti zlepšovania vynutiteľnosti práva v podnikateľskej sfére, zabezpečenie aplikácie študijných osnov zameraných na vytváranie vzťahu k podnikaniu už na školách, (vyhodnocovanie stavu a pokroku v podnikateľskom prostredí bude ročne sledované a vo forme správy predkladané na rokovanie vlády SR). Na základe toho, čo sme uviedli v predchádzajúcej časti je potrebné, aby sa v budúcnosti kládol oveľa väčší dôraz na prvú možnosť.  Sme svedkami paradoxu, keď aj  ekonomická teória podporuje prvú možnosť, pričom mnohé vlády vo svojej politike realizujú druhú možnosť.  SR sa už vo svojej priemyselnej politike z roku 1999 prihlásila k prvej možnosti a aj OECD zastáva tento názor. 
Veľmi užitočným nástrojom pri porovnávaní a identifikácii najlepších praktík a politiky podpory podnikania je benchmarking.  Benchmarking je identifikácia najlepších praktík a politík na podporu podnikania, ktorého hlavným cieľom je poskytnúť odporúčania na zlepšenie podnikateľského prostredia, ktoré prispievajú ku zvýšeniu celkovej produktivity a ekonomického rastu.  Analýzu je potrebné uskutočňovať na 3 úrovniach: faktory ekonomického rastu, rámcové podmienky, mikropolitiky (špecifické opatrenia či programy).
MH SR si uvedomuje význam benchmarkingu pre zlepšenie politiky podpory podnikateľského prostredia.  To bol aj hlavný dôvod založenia Slovenského informačného a benchmarkingového centra, ktoré zahájilo svoju činnosť od 1. 1. 2002 a koncom januára uskutočnilo prvé stretnutie s top manažérmi slovenských podnikov, a ktoré aj v najbližších rokoch bude intenzívne spolupracovať s podnikateľskou sférou i výskumnými inštitúciami.
10. Zvyšovanie inovatívnosti v slovenskej priemyselnej výrobe.
V rámci analýzy kľúčových faktorov ekonomického rastu je dôležité analyzovať súvislosti medzi produktivitou, inováciami a regulačnými režimami, ktoré sa v jednotlivých krajinách dosť výrazne odlišujú.
Napriek mnohým odlišnostiam je možné konštatovať, že všeobecne akceptovaným záverom je možnosť pozitívne ovplyvniť úroveň produktivity zavedením stimulov na zvýšenie efektívnosti a znížením nákladov. Tieto efekty je možné dosiahnuť odstraňovaním regulácie (liberalizácia má už preukázateľný pozitívny dopad na inovačné aktivity podnikov, vyjadrené výdavkami na výskum a vývoj) a zmierňovaním ochrany existujúcich pracovných miest (pravidiel pre prijímanie a prepúšťanie pracovníkov).
Kľúčovú úlohu v tejto oblasti zohrávajú informačné a komunikačné technológie.  V súvislosti s rozvojom informačných a komunikačných technológií sa hovorí aj o probléme tzv. digital divide, čo znamená nové rozdelenie krajín podľa stupňa rozvoja v tejto oblasti.  Uvedené rozdelenie je evidentné dokonca v rámci jednotlivých krajín, kde aj v prípade najvyspelejších krajín majú rôzne skupiny obyvateľstva rôznu mieru prístupu k možnostiam, ktoré poskytujú nové technológie (elektronické obchodovanie apod.). 
Zavádzanie on-line technológií podnikom nielen znižuje náklady na vedenie podnikovej agendy a podstatne skracuje čas potrebný na jej vybavovanie, ale má zásadný vplyv aj na podnikovú stratégiu.  Tou hlavnou zmenou oproti minulosti je oveľa väčšia orientácia na zákazníka, ktorý je dnes už nielen na konci, t.j. pri transakcii predaja, ale jeho preferencie sú zohľadňované už v procese výroby prípravou výrobku „šitého na mieru“.  Treťou generáciou Internetu sú personalizované webovské stránky, ktoré sú generované samotným užívateľom. 
V tejto oblasti sú kľúčové informácie a pri ich šírení sa kľúčovým prostriedkom stáva čoraz viac práve Internet.  Ten umožňuje výmenu najlepších praktík a skúseností v celosvetovom meradle, umožňuje tiež lepšie prispôsobenie poskytovania výrobkov a služieb s konkrétnymi potrebami, čo v konečnom dôsledku posilňuje postavenie zákazníka.  Kritickými otázkami pre ďalší rozvoj Internetu sú: ochrana súkromia, kvalita poskytovaných informácií a služieb, absencia spoločných štandardov.  Za rozvojom technológií zaostáva legislatíva.  Pri vytváraní regulačného rámca sú potrebné pružnejšie a menej reštriktívne prístupy.  Obzvlášť markantný je rozdiel v regulácii medzi USA a EÚ, pričom regulačný rámec v EÚ je nekompatibilný s podstatou Internetu.
Rýchly rozvoj v používaní informačných a komunikačných technológií za posledných desať rokov je možné ilustrovať na krátkej histórii využívania Internetu v podnikovej sfére.  Ešte začiatkom 90-ych rokov boli informačné a komunikačné technológie vo väčšine podnikov prítomné len v podobe osobných počítačov, o niečo neskôr sa začala vo väčšom meradle presadzovať inštalácia vnútropodnikových sietí, www stránky podnikov, pričom v súčasnosti už mnoho podnikov poskytuje prostredníctvom Internetu celý balík personalizovaných služieb.  Zákazník si môže cez Internet nielen objednať tovar alebo službu, ale môže sám určiť jeho výslednú podobu.  Tento princíp ako prvá použila firma Dell Computers, ktorá obrátila tradičný proces (výroba - predaj) a umožnila zákazníkom objendať si počítač s individuálnymi parametrami, ktorý pre neho následne vyrobila.
V súčasnosti intenzívne prebieha diskusia o implikáciách, ktoré pre hospodársku politiku vyplývajú z internetizácie a z rozvoja informačných a komunikačných technológií.  Väčšina odborných štúdií a analýz sa zhoduje na tom, že úlohou vlády nie je poskytovať priamu finančnú podporu na rozvoj uvedenej oblasti,  ale podporovať ju len nepriamo, najmä prostredníctvom:
·	Stimulácie konkurencie, liberalizácie telekomunikačného trhu, ktorého dôsledkom je znižovanie cien telekomunikačných služieb pre spotrebiteľov.  Pre úspech tohto procesu je potrebná dobrá legislatíva upravujúca elektronické obchodovanie v rámci európskeho trhu, ktorá je iniciovaná na úrovni EÚ. 
·	Zvyšovania digitálnej gramotnosti, skvalitňovania a modernizovania systémov vzdelania a rekvalifikácií, čo je v plnej kompetencii národných vlád členských krajín OECD a EÚ.
·	Prechodu na tzv. e-government, t.j. internetizovanú štátnu správu.  Väčšina vlád už dnes pomerne dobre zvládla poskytovanie informácií cez Internet.  Zároveň však má väčšina ešte veľké rezervy pri elektronickom poskytovaní služieb (ako je napr. registrácia spoločnosti apod. ).
Dôležité sú najmä trendy v súvislosti s nehmotnými investíciami (investíciami do výskumu a vývoja, do vzdelávania a rekvalifikácií a do softvéru), vzťah medzi využívaním informačných a komunikačných technológií a inšpiráciami pre hospodársku politiku.  Ukazuje sa, že krajiny s vyššími výdavkami na informačné a komunikačné technológie a na nehmotné investície  zaznamenávajú aj vyššiu výkonnosť.
Veľa sa diskutuje o možnostiach štátu svojou politikou stimulovať tieto výdavky, najmä o daňových zvýhodneniach.  Na jednej strane sú opatrenia jednotlivých krajín v daňovej oblasti natoľko rozdielne, že je takmer nemožné urobiť v tejto otázke nejaký všeobecný záver alebo odporúčanie.  Na strane druhej, skúseností niektorých krajín (napr. Nemecka) s daňovými zvýhodneniami výskumu a vývoja upozorňujú na nebezpečenstvo, ktoré je často prehliadané – daňové zvýhodnenia môžu viesť k „preinvestovaniu“ do oblasti informačných a komunikačných technológií.
Analýzy MSP v kontexte s rozvojom elektronického obchodovania konštatujú zaostávanie MSP vo využívaní možností elektronického obchodovania v porovnaní s veľkými podnikmi.  Dôvodom sú najmä faktory technického a organizačného charakteru, ako aj finančné náklady súvisiace so zavedením elektronického obchodovania vo firme.  Úloha vlády spočíva v tomto prípade vo zvyšovaní povedomia o možnostiach elektronického obchodovania medzi MSP, v zlepšení prístupu k financovaniu e-obchodovania, prípadne v podpore zosieťovania malých a veľkých podnikov prostredníctvom  Internetu.  V ďalšom období treba úsilie sústrediť na detailnejšiu identifikáciu bariér brániacich MSP v lepšom využívaní možností e-obchodovania.

ZÁVERY

Kľúčové trendy a procesy, ktoré budú mať najvýraznejší dopad na vývoj slovenského priemyslu v najbližších rokoch, t.j v rokoch 2002 až 2004 a v nasledujúcom období, a ktoré sú uvedené v nasledujúcich riadkoch, nemôže zvládnuť štát, ale hlavnú úlohu musí zohrávať podnikateľská sféra.  Preto sú odporúčania pre priemyselnú politiku formulované tak pre vládu Slovenskej republiky, ako aj pre podnikateľskú sféru samotnú.
Kľúčové trendy a procesy:
Vstup SR do Európskej únie a Európskej menovej únie
Príprava na vstup v rokoch 2000 - 2004
Členstvo v EÚ v roku 2004, resp. po roku 2004
Príprava na vstup a členstvo v Európskej menovej únii (rok 2007)

Globalizácia
Internacionalizácia obchodných a kapitálových tokov
Špecializácia a geografická koncentrácia ekonomických aktivít
Zvýšená konkurencia hospodárskych politík

Technologický pokrok
Revolúcia v informačných a komunikačných technológiách - elektronické obchodovanie 
Pokračujúca miniaturizácia, automatizácia, rozvoj biotechnológií, genetického inžinierstva, atď.

Reštrukturalizácia
Fenomén tzv. novej ekonomiky - posun od priemyslu k službám (najmä v oblasti informačných technológií)
Narastajúca váha malých a stredných podnikov

Odporúčania pre priemyselnú politiku:
Vstup SR do EÚ a EMÚ
Vláda: zvýšenie pripravenosti inštitucionálneho rámca a negociačnej kapacity SR (v spolupráci priemysel - vláda - akadémia - univerzity - mimovládne organizácie - zvýšenie personálnej a analytickej podpory rokovaní o vstupe)
Priemysel: vlastné analýzy plusov a mínusov  vstupu SR do EÚ a EMÚ

Globalizácia
Vláda: vytváranie atraktívnejšieho podnikateľského prostredia prostredníctvom stabilizácie makroekonomického rámca a neustáleho znižovania administratívneho a finančného zaťaženia 
Priemysel: identifikácia najlepších spôsobov zapojenia slovenského priemyslu do medzinárodnej deľby práce

Technologický pokrok
Vláda: definícia účinnej politiky na podporu širšieho uplatňovania moderných technológií v praxi (dilema inovácie doma verzus dovoz moderných technológií, resp. využívanie výskumných a vývojových kapacít nadnárodných spoločností ich prilákaním do SR)
Priemysel: identifikácia pripravenosti podnikovej sféry absorbovať výsledky technologického pokroku najmä v oblasti informačných a komunikačných technológií

Reštrukturalizácia
Vláda: paralelné zvládnutie dvoch kľúčových procesov:
1. doriešenie dôsledkov nedostatočnej reštrukturalizácie z minulosti,
2. zlepšovanie podnikateľského prostredia plošnými opatreniami priemyselnej, daňovej, sociálnej a ďalších politík štátu
Priemysel: vytvorenie priaznivých podmienok pre reštrukturalizáciu v podnikoch (zvýšenie transparentnosti vlastníckych štruktúr, finančného riadenia podnikov, uplatňovania princípov OECD a EÚ o riadení podnikov, atď.)